УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/5679/24 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В. 
Категорія 55    Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання         Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/5679/24 за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Прогонний Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Сікорська Ольга Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В.
в с т а н о в и в :
У листопаді 2024 року адвокат Семенька В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прогонним Є.М., зареєстрований у реєстрі за №1019 від 23.04.2024. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог скаржник зазначив, що 15.12.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №1257, відповідно до якого відповідачка передає у власність 5000 доларів США, що еквівалентно 182 843,00 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.12.2022. Зазначену суму грошей позивач зобов`язався повернути відповідачці готівкою в строк до 14.12.2023. 
Вказаний договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Прогонним Є.М.
02.10.2024 позивач дізнався, що 25.09.2024 постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Сікорською О.А. відкрито виконавче провадження №76140297 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Прогонного Є.М. №1019 від 23.04.2024 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 15.12.2022 у розмірі 4500 доларів США, що еквівалентно 174 084,30 грн., згідно офіційно курсу НБУ станом на 15.03.2024, 2% на місяць від простроченої суми у розмірі 270 доларів США, що еквівалентно 10 445, 06 грн., згідно офіційно курсу НБУ станом на 15.03.2024, та індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1 980 грн.
На думку позивача, спірний виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, нотаріусом не встановлено факту, що стягнена заборгованість за договором позики є безспірною, оскільки на переконання представника станом на 24.04.2024 заборгованість за договором відсутня.
Позивач наголошував, що не отримував від ОСОБА_2 жодного листа - повідомлення з вимогою сплатити борг. 
За таких обставин вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. 
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.04.2024 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прогонним Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 1019. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що за умовами договору позики п.2, п.3 позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний був повернути борг частинами до 14.12.2023 шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок № НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 добровільно не виконав свої боргові зобов`язання та не перерахував у встановлені строки на відповідний банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в повному обсязі, відповідно до умов договору позики, а лише передав їй 500 доларів США.
У зв`язку з порушенням умов договору позики і не виконанням позичальником боргових зобов`язань в повному обсязі ОСОБА_2 була вимушена в законний спосіб розпочати примусове стягнення боргу.
Так, 19.02.2023 рекомендованими листами AT «Укрпошта» і за допомогою месенджер WhatsApp, ОСОБА_2 направила боржнику ОСОБА_1 вимогу про повернення боргу, яку останній отримав, але не виконав своїх боргових зобов`язань. Після отримання вимоги і не виконання боржником своїх зобов`язань ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису та надала виконавчий напис для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Житомирської області Сікорській О.А., яка в свою чергу відкрила виконавче провадження та розпочала примусове стягнення боргу з ОСОБА_1 .
На підтвердження факту направлення вимоги ОСОБА_2 надала суду в якості доказів чеки про оплату послуг та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень від 19.02.2024 на ім`я боржника ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання, зазначеним у договорі позики: АДРЕСА_1 та за адресою військової частини № НОМЕР_2 , де на час направлення вимоги ОСОБА_1 проходив військову службу.
Згідно зазначених доказів вбачається, що одну направлену вимогу, спрямовану за адресою, зазначеною у договорі позики на ім`я ОСОБА_1 отримав 22.02.2024 його батько, про що свідчить підпис у бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а другу направлену вимогу, спрямовану за адресою військової частини № НОМЕР_2 - отримав особисто ОСОБА_1 28.02.2024 року, про що свідчить підпис останнього у бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 отримав направлені йому вимоги сплатити борг у відповідності правил надання послуг поштового зв`язку затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270-2009-п від 05.03.2009.
На думку скаржника, зазначені докази підтверджують направлення та отримання вимоги боржником, а також безспірність вимог і дає законні підстави вчинення виконавчого напису відповідно до норм чинного законодавства України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 23.04.2024 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Прогонний Євген Михайлович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1019, про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 15.12.2022 у розмірі 4500 доларів США, що еквівалентно 174 084,30 грн., згідно офіційно курсу НБУ станом на 15.03.2024, 2 % на місяць від простроченої суми у розмірі 270 доларів США, що еквівалентно 10 445,06 грн., згідно офіційно курсу НБУ станом на 15.03.2024, та індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1 980,00 грн (а.с.12).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Сікорською Ольгою Анатоліївною від 25.09.2024 відкрито виконавче провадження №76140297 щодо виконання вказаного виконавчого напису № 1019 від 23.04.2024 (а.с.13).
У порядку примусового виконання здійснено арешт коштів боржника (а.с.14).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено тієї обставини, що боржник отримав письмову вимогу стягувача про усунення порушень за зобов`язаннями згідно договору позики від 15.12.2022. Згідно змісту договору позики зареєстрованим місцем проживання позивача зазначено: АДРЕСА_1 . Проте, надані суду повідомлення про вручення поштового відправлення не вказують на ту обставину, що позивач отримував письмову вимогу стягувача за вказаним вище зареєстрованим місцем проживання. Також судом не встановлена безспірність розміру заборгованості за спірним договором позики, оскільки сторона позивача заперечують наявність заборгованості за даним договором через її добровільне погашення, про що свідчать квитанції про перерахунок коштів.
Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника – фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі – Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, – шляхом надіслання стягувачем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Отже, оскільки те, що позивач та його представник заперечують наявність заборгованості за договором позики від 15.12.2022, що підтверджується поданими до суду доказами, а саме квитанція про перерахунок коштів відповідачу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безспірність розміру заборгованості у межах спірного зобов`язання не встановлена.
Саме по собі неоспорювання боргу ОСОБА_1 не свідчить про безспірність суми заборгованості, оскільки така безспірність має підтверджуватися належними та допустимими доказами.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у справі № 207/1587/16 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Таким чином, враховуючи, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Отже доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 вересня 2025 року.

Головуючий Судді