ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року	Львів	Справа № 500/6491/24 пров. № А/857/103/25	
        Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -                         Шевчук С. М.
суддів -                                           Ільчишин Н.В., Гуляка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року  у справі № 500/6491/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення  м.Тернопіль, розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, суддя у І інстанції Осташ А.В., дата складання повного тексту рішення 05 грудня 2024 року,
                                                                       ВСТАНОВИВ:
         І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
  ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі -   відповідач     - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач - 2) в якому просив:
  - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №192650011746 від 18.07.2024, яким було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
  - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити  ОСОБА_1   пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.07.2024.
 Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено частково.
 Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.07.2024 №192650011746 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням  пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України  «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.07.2024.
В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось з апеляційною скаргою в частині задоволених вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові, виходячи з наступних.
В доводах апеляційної скарги вказує, що станом на 01.01.1993 у позивача відсутній необхідний період постійного проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позивач  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідачі та представник позивача повідомлені  шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1  ст.311 КАС України  розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
       ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), серії НОМЕР_1 , є достатньою підставою для підтвердження факту проживання, роботи та/або навчання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог.

        ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.07.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
01.12.1998 Тернопільською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), серії НОМЕР_1 . 
Органи Пенсійного фонду України з 01.04.2021 застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Територіальний орган фонду, який опрацьовував заяву про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №192650011746 від 18.07.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, відповідно до  статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», мотивуючи тим, що не підтверджено мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного станом на 01.01.1993 не менше 4 роки.
Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0215-8/39558 від 11.08.2024.
Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

         ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
         Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених  статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС України), колегія суддів встановила таке.
          Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
      Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
        Статтею 46 Конституції України  визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
         Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
         Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
        Вимогами пунктів 1, 6 частини першої  статті 92 Конституції України  права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
      Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII    визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються    Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених    Законом України «Про пенсійне забезпечення».
       Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
        За змістом  статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII)  особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
        Відповідно до  статті 49 Закону №796-XII  пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
         Відповідно до абзацом 1 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років -  зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
          Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
        При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
       Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).
         Тобто, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
        Спір у цій справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими  Законом №796-ХІІ, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
       Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с.Колиндяни та   місто Чортків були віднесені до зони посиленого радіологічного контролю.
        Разом з цим, позивач має посвідчення особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, про що йому видано 01.12.1998 Тернопільською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), серії НОМЕР_1 . Посвідчення позивача є дійсним та доказів позбавлення його статусу потерпілої особи судами не встановлено.
    Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими  Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3  статті 65 Закону №796-XII).
            Згідно з абз. 3 п. 5  Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення) (далі - Порядок) передбачено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
        Відповідно до п. 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими  законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
           Зазначене кореспондується зі змістом частини 3  статті 65 Закону №796-ХІІ.
      Таким чином,  Законом №796-ХІІ  та Порядком передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними  Законом  для такої категорії.
        На підставі зазначеного, питання проживання позивачем не менше чотирьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні статусу потерпілої особи.
          Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23.
         Також, з довідки Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 09.01.2024 №17 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , з 31.03.1969 по 01.09.1984, з 01.09.1984 по 18.05.1987 проживав за вищевказаною адресою без реєстрації, з 29.06.1989 по теперішній час тут же.
          Як видно з записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 03.07.1989, він перебував в трудових відносинах, зокрема, з Колиндянським концентратно - дріжджовим комбінатом з 28.06.1989 по 05.02.2001 (записи 1-5), з 06.01.2002 по 06.07.2002, з 15.12.2004 по 21.04.2005, з 15.11.2005 по 03.05.2006, з 07.12.2006 по 21.05.2007, з 05.12.2007 по 15.05.2008, з 02.12.2011 по 30.01.2012 отримував допомогу з безробіття.
 З наведеного слідує, що період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю  становить 4 роки 06 місяців та 27 днів, а зокрема:  з 26.04.1986 року по 18.05.1987 року – 1 рік 0 місяців 23 дні та з 28.06.1989 року по 01.02.1993 року  - 3 роки 6 місяців 04 дні.  З наведеного слідує, що позивач набув право на зниження початкової величини зниження пенсійного віку, позаяк станом на 01.01.1993 року  проживав понад 4 роки у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
  Як наслідок доводи апеляційної скарги відповідача з приводу того, що період проживання позивача  посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 року   становить 03 роки 06 місяців  03 дні суперечить фактичним обставинам справи, а відтак відхиляється судом.
         З урахуванням приведених фактичних обставин справи та враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до  статті 55 Закону №796-ХІІ.
        Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з такого.
        Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
           За умовами частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
        З матеріалів справи вбачається та відповідачем визнається, що станом на дату звернення із відповідною заявою про призначення пенсії вік позивача становив 55 років 3 місяці 11 днів, а його страховий стаж – 31 рік 02 місяці 03 дні.
    Відповідно до п.1.7 Порядку №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
      Оскільки позивач звернувся до пенсійного орану із заявою про призначення пенсії 11.07.2024, то така призначається з цієї дати, оскільки згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
      Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
         Таким чином, ефективним способом відновлення порушеного права позивача у даному випадку є належне пенсійне забезпечення, порушеного повторною протиправною відмовою відповідача, а, відтак, зобов`язанням Головного управління Пенсійного фону України в Донецькій області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку. 
     Згідно частин першої - четвертої  статті 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
        За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Керуючись ст.  308, ст.  311, ст.  315, ст.  316, ст.  321, ст.  328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
                                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року  у справі № 500/6491/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Гуляк