Справа № 343/2994/23 
Провадження № 22-ц/4808/1530/25
Провадження № 22-ц/4808/1531/25 
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Томин О.О., Луганської В.М.,
                       секретаря                        Кузнєцова В.В.,
                       з участю         сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинарембудсервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання протиправним і скасування рішення Долинської міської ради та скасування державної реєстрації земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 28 серпня 2025 року та додаткове рішення Долинського районного суду від 08 вересня 2025 року під головуванням судді Монташевич С.М. у м. Долина,
в с т а н о в и в:
В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Долинської міської ради, ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення Долинської міської ради та скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 25 січня 2006 року Господарський суд Івано-Франківської області постановив рішення, яким визнав право власності за ОСОБА_1 на приміщення загальною площею 150 кв.м по АДРЕСА_1 . Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16 травня 2006 року та постановою Вищого господарського суду від 25 липня 2006 року рішення місцевого суду залишено в силі.
Згідно з наказом № 58 від 25 вересня 2019 року, нежитловим приміщенням 4, 5, 15-18, 19а по АДРЕСА_1 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 15.10.2019, державний реєстратор вніс до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення А, приміщення 4, 5, 15-18, 19а, загальною площею 150 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . Об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер.
Позивач 26 квітня 2023 року звернувся до Долинської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування приміщення та виробничої діяльності за адресою АДРЕСА_2 .
Долинська міська рада 18 липня 2023 року прийняла рішення про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 , яким вирішила дати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для обслуговування виробничого приміщення по АДРЕСА_2 за рахунок земель запасу в оренду.
На замовлення позивача ФОП ОСОБА_4 розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування виробничого приміщення по АДРЕСА_2 .
Однак, 18 жовтня 2023 року державний кадастровий реєстратор Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняв рішення, яким відмовив у державній реєстрації земельної ділянки у зв`язку з тим, що площа земельної ділянки, відведеної ОСОБА_1 для обслуговування виробничого приміщення на 99,6721 співпадає з іншою земельною ділянкою.
З метою з`ясування обставин щодо державної реєстрації іншої земельної ділянки зроблено запит до Держгеокадастру і отримано Витяг із якого слідує, що 03.08.2023 Відділом № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 20.07.2023, розробленого ФОП ОСОБА_5 , здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,8994 га за адресою АДРЕСА_1 .
Долинською міською радою 18.07.2023 прийнято рішення «Про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_2 ». Вказаним рішенням міська рада дала дозвіл ТОВ «Долинарембудсервіс», громадянину ОСОБА_2 та громадянці ОСОБА_3 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,9000 га для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_2 за рахунок земель міської ради в оренду.
Тобто Долинська міська рада рішенням від 18.07.2023 дала дозвіл ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розроблення проєкту землеустрою без врахування того, що попередньо рішенням від 18.07.2023, дала дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 та для обслуговування виробничого приміщення по АДРЕСА_2 , внаслідок чого вказані земельні ділянки накладаються.
Оскаржуваним рішенням Долинська міська рада порушила право ОСОБА_1 на отримання в користування земельної ділянки для обслуговування виробничого приміщення, яке належить йому на праві власності. Вказане рішення міської ради також стало підставою для державної реєстрації іншої земельної ділянки, що унеможливило реалізацію цивільного інтересу позивача на оформлення права на земельну ділянку під об`єктом нерухомості на підставі рішення Долинської міської ради № 2334-33/2023.
Позивач вважає ефективним способом захисту порушеного права визнання протиправним і скасування рішення Долинської міської ради від 18.07.2023 та скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Просив визнати протиправним і скасувати рішення Долинської міської ради № 2335-33/2023 «Про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_2 » від 18.07.2023, а також скасувати рішення державного реєстратора - відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 03.08.2023 про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2622010100:01:012:0018.
Ухвалою Долинського районного суду від 16 лютого 2024 року залучено до участі у цій справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. 
Рішенням Долинського районного суду від 28 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Додатковим рішенням Долинського районного суду від 08 вересня 2025 року заяву представника ТОВ «Долинарембудсервіс» про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Долинарембудсервіс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 150 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під таким об`єктом нерухомого майна.
Державна реєстрація земельної ділянки і оскаржуване рішення Долинської міської ради унеможливили реалізацію права позивача на отримання в користування земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна для його обслуговування, оскільки майно яке належить ОСОБА_1 знаходиться в межах сформованої та зареєстрованої відповідачами земельної ділянки.
Апелянт зазначає, що відповідно до судової практики, якщо особа стверджує про порушення її прав за наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.
Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Апелянт вважає, що такі правові висновки підтверджують правильність обраного позивачем способу захисту його порушеного права.
Висновок місцевого суду про неможливість встановлення місцезнаходження майна позивача в рамках цієї справи є помилковим і суперечить вимогам ст.264 ЦПК України. Також помилковим є посилання на постанову апеляційного суду у цій справі від 06.06.2024.
Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і неправильно застосував норми матеріального права, а також не врахував релевантні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.
З огляду на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення скасуванню підлягає і додаткове рішення у справі, оскільки таке є похідним від оскаржуваного рішення.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції від 28 серпня 2025 року і додаткове рішення від 08 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Волинській області подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що з доводами, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується.
Зазначає, що головне управління здійснює свої повноваження у сфері регулювання земельних відносин лише у межах повноважень та у спосіб, що встановлені відповідними нормами чинного законодавства.
На підставі чинного законодавства та враховуючи відсутність визначених законом підстав для відмови у реєстрації земельної ділянки, 03.08.2023 Державним кадастровим реєстратором Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, здійснено державну реєстрацію відповідної земельної ділянки.
Державний кадастровий реєстратор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому правомірно здійснив державну реєстрацію земельної ділянки.
Крім того, чинне законодавство України містить вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Слід звернути увагу на те, що на підтвердження реєстрації земельної ділянки видається витяг з Державного земельного кадастру, а не рішення державного реєстратора, як вважає позивач, про що Головним управління було зазначено у відзиві на позовну заяву та вказано про це представником під час розгляду справи по суті та запропоновано уточнити позовні вимоги.
Зважаючи на вищевикладене, позовна вимога щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Також представник Головного управління Держгеокадастру у Волинській області погоджуються з розміром стягнутих судом витратами на професійну правничу допомогу.
Просить рішення на додаткове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник Долинської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що ОСОБА_1 просить скасувати рішення Долинської міської ради від 18.07.2023, а також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .
На підставі оскаржуваного рішення сформовано земельну ділянку площею 1,8994 га, при цьому ОСОБА_1 звертався з клопотанням про надання дозволу щодо розроблення проекту землеустрою орієнтовною площею 0,25га.
Як слідує з матеріалів справи 18 жовтня 2023 року державний кадастровий реєстратор прийняв рішення, яким відмовив у державній реєстрації земельної ділянки у зв`язку з тим, що площа земельної ділянки, відведеної гр. ОСОБА_1 для обслуговування виробничого приміщення, на 99,6721 співпадає з ділянкою кадастровий номер 2622010100:01:012:0018.
При цьому вбачається, що площа земельної ділянки яка накладається не може охоплювати всю площу сформованої земельної ділянки. Тобто позивач намагається визнати протиправним рішення № 2335-33/2023 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається.
В цьому випадку відсутній спір щодо всією площі земельної ділянки, а наявний стосовно тільки тієї частини земельної ділянки, що накладається.
Підсумовуючи вищенаведене міська рада переконана, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту його порушеного права, оскільки скасування рішення Долинської міської ради, а також скасування державної реєстрації земельної ділянки не відповідатиме критерію пропорційності.
Тому суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення. Просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без задоволення.
Представник ТОВ «Долинарембудсервіс» подав відзив на апеляційну скаргу, де зазначає, що на думку ОСОБА_1 рішення Долинської міської ради та державна реєстрація земельної ділянки створюють перешкоди для нього у вільному володінні, розпорядженні і користуванні нерухомим майном за адресою АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві власності.
Такі твердження позивача є намаганням ввести суд в оману, оскільки в ОСОБА_1 не було і немає жодного майна в майновому комплексі, який належить ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , тому надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_2 не може перешкоджати йому користуватись майном, яке нібито знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Апелянт безпідставно зазначає, що висновок місцевого суду про неможливість встановлення місцезнаходження майна позивача в рамках цієї справи є помилковим і суперечить вимогам ст.264 ЦПК України. 
Апелянт також зазначає, що скасуванню підлягає і додаткове рішення у справі, оскільки таке є похідним від оскаржуваного рішення. Однак стягнуті судові витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн є співмірними із складністю справи.
Просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
ОСОБА_1 та його представник, апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведених у ній.
Микулин Г.М., представник Долинської міської ради, представники ТОВ «Долинарембудсервіс», представник Головного управління Держгеокадастру у Волинській області вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Встановлено, що Долинське ремонтно-будівельне товариство з обмеженою відповідальністю виготовило 25.03.2004 технічний паспорт на майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 250-253), адреса якого надалі була змінена на АДРЕСА_1 , на що вказують дані з оглянутого в судовому засіданні оригіналу інвентаризаційної справи № 228.
Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2009, видано наказ на виконання п.2 резолютивної частини рішення постійно діючого третейського суду при «Коломийській міськрайонній асоціації виробників та підприємців» від 06.10.2008 по справі № 13/2008 щодо державної реєстрації в Обласному комунальному підприємстві «Коломийське міжнародне бюро технічної інвентаризації» права власності ТОВ «Долинарембудсервіс» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: «А» - адміністративної будівлі, загальною площею 380,8 кв.м, «Б» - вбиральні, загальною площею 4,6 кв.м, «В» - бетонного вузла, загальною площею 24 кв.м, «Г» - складу, загальною площею 156,8 кв.м, «Д» - столярного цеху, загальною площею 396 кв.м, «Д» - під навісу, загальною площею 188 кв.м, «Е» - котельні, загальною площею 66,9 кв.м, «З» - залізобетонного цеху, загальною площею 297,2 кв.м, «Ж» - підсобної, загальною площею 50,6 кв.м, «Й» - циклону, загальною площею 39 кв.м, № 1 - воріт, загальною площею 13 кв.м, № 2 - огорожі, загальною площею 150,5 кв.м (т. 1 а.с. 231-232).
Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вказують на те, що майновий комплекс, який розташований по АДРЕСА_1 , належить на праві власності ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідних частках (т.1 а.с. 133-134, 135-138, 176, 186, 187-188, 192-193).
З рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.01.2006 (т. 1 а.с. 6-7, 219-221, 238-240), яке залишено без змін, про що свідчать постанови Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2006 та Вищого господарського суду України від 25.07.2006 (т. 1 а.с. 8-10, 11-12, 222-226, 227-229, 241-245, 246-249), за підприємцем ОСОБА_1 визнано право власності на приміщення загальною площею 150 кв.м по АДРЕСА_1 , яке набуте ним на підставі договору оренди з правом викупу від 20.06.2002, укладеного між ним та Долинським ремонтно-будівельним товариством з обмеженою відповідальністю (т. 1 а.с. 236-237).
Обласне комунальне підприємство Івано-Франкіського обласного бюро технічної інвентаризації відмовило ОСОБА_1 у реєстрації права власності на приміщення загальною площею 150 кв.м по АДРЕСА_1 , оскільки право власності вже зареєстроване за іншим власником. Крім того зазначено, що в рішенні суду не вказано, яку саме частку становить приміщення, право власності на яке просить зареєструвати за собою Юрин Б.В., існує відмінність у адресах (т. 1 а.с. 86 звор., 87, 143, 144, 147, 148, 149, 177, 178, 179, 185).
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2006 відмовлено у роз`ясненні згаданого вище рішення суду від 25.01.2006. Серед іншого у постанові зазначено, що в матеріалах справи були відсутні будь-які докази, які б підтверджували, на які саме приміщення по АДРЕСА_1 виникло у позивача право власності. Долучений до заяви про роз`яснення рішення суду технічний паспорт не був предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції, а відтак, не може бути прийнятий до уваги при роз`ясненні рішення суду (т. 1 а.с. 90-91).
Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.08.2008 відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною відмови суб`єкта власних повноважень - Обласного комунального підприємства Івано-Франкіського обласного бюро технічної інвентаризації в реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, площею 145,3 км.в за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.01.2006, яке вступило в законну силу, та зобов`язання Обласного комунального підприємства Івано-Франкіського обласного бюро технічної інвентаризації зареєструвати за підприємцем ОСОБА_1 право власності на окремі приміщення в господарській споруді по АДРЕСА_1 , а саме на виробничі приміщення, які на плані першого поверху зазначені під літ. А - приміщення під № 4, площею 50,2 кв.м, приміщення під № 5, площею 21,3 кв.м; приміщення, які Долинському РБТзОВ визначались як адміністративні і котрі на плані другого поверху позначені під літ. А-1 - приміщення під № 15, площею 21,2 кв.м, під № 16, площею 15,7 кв.м, під № 17, площею 15,7 кв.м, приміщення під № 18, площею 10,5 кв.м та коридор від № 19, площею 10,7 кв.м, що становить загальну площу 145,3 кв.м і відповідно становить 38/100 площі цієї господарської споруди під літ А, та 9/100 від усієї площі Долинського РБТзОВ (т. 1 а.с. 92-93, 139-142, 194-195, 197-198).
ОСОБА_6 , як керівнику Долинського ремонтно-будівельного товариства з обмеженою відповідальністю, було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме в умисному перешкоджанні виконанню вказаного вище рішення суду від 25.01.2006, що набрало законної сили. Проте кримінальне провадження відносно останньої закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 9-1 ч. 7 КПК України, що підтверджується вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.11.2019 та ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.01.2020 (т. 1 а.с. 150-155, 156-159, 181-182, 189-191).
Згідно із наказом Долинської міської ради № 58 «Про присвоєння поштової адреси» від 25.09.2019, нежитловим приміщенням 4, 5, 15-18, 19а по АДРЕСА_1 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 16, 218, 254).
Станом на 09.10.2019 на ім`я ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на групу нежитлових приміщень № 4, 5, 15-18, 19а по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13-15).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію № 184658035 від 15.10.2019, запис про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення А загальною площею 150 кв.м по АДРЕСА_1 , приміщення 4, 5, 15-18, АДРЕСА_3 , здійснено 10.10.2019. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49151093 від 15.10.2019 (т. 1 а.с. 17, т. 2 а.с. 66).
ОСОБА_1 звернувся до міського голови Диріва І.Я. із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування приміщення та виробничої діяльності по АДРЕСА_2 в оренду (т. 1 а.с. 18).
На підставі рішення Долинської міської ради № 2334-33/2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 с. Мала Тур`я» від 18.07.2023, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,2500 га для обслуговування виробничого приміщення по АДРЕСА_2 за рахунок земель міської ради в оренду. Зобов`язано ОСОБА_1 замовити в суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою згідно із законом, проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодити та подати його на затвердження у встановленому законом порядку (т. 1 а.с. 19).
За замовленням ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 виконано акт встановлення та погодження меж землекористування із суміжними землекористувачами, а також розроблено кадастровий план земельної ділянки (т. 1 а.с. 20, 21).
Проєкт землеустрою був переданий державному кадастровому реєстратору, який розглянув заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та прийняв рішення № РВ-6100103652023 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 18.10.2023, оскільки електронний документ не відповідає встановленим вимогам, рекомендував усунути накладку з ділянкою 2622010100:01:012:0018 (площа співпадає на 99.6721) (т. 1 а.с. 22).
З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9931046442023 від 02.11.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 2622010100:01:012:0018 розташована по АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 1,8994 га. Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки 03.08.2023 внесено на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (т. 1 а.с. 24-29).
Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_2 орієнтованою площею 1,9000 га розроблено за заявами ТОВ "Долинарембудсервіс", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 30, 31, 32) на підставі наданого дозволу за рішенням Долинської міської ради № 2335-33/2023 «Про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_2 » від 18.07.2023 (т. 1 а.с. 23). Саме вказане рішення оскаржує позивач.
Рішення № 2334-33/2023 від 18.07.2023 та № 2335-33/2023 від 18.07.2023 (т. 1 а.с. 54, 55) були прийняті Долинською міською радою на підставі поданих ОСОБА_3 , ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заяв, копій документів, що посвідчували право власності на об`єкти нерухомого майна, графічних матеріалів та установчих документів (т. 1 а.с. 56-65, 66-72, 74-78, 79-84).
Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
Згідно із ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Положеннями ст. 123 ЗК України визначено, що за результатами розгляду клопотання особи про надання земельної ділянки у користування за проєктом землеустрою щодо її відведення орган місцевого самоврядування вправі прийняти одне правомірне рішення: про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за умови відсутності підстав для відмови в наданні дозволу або про відмову в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за умови невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Кабінет Міністрів України постановою від 17 жовтня 2012 року № 1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), згідно із п. 107 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Згідно з абзацом першим пункту 109 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.
Ч. 5, 6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Згідно зі ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.
Велика Палата Верховного Суду висновувала, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.
Велика Палата Верховного Суду також вказала, що звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.
Отже, якщо земельна ділянка сформована, то розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу. Водночас слід наголосити, що розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проекту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат.
Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок у межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.
Розглядаючи спір, що виник за схожих правовідносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 (справа №815/1788/15) зазначила, що у разі оскарження рішення органів владних повноважень судам слід перевірити (встановити), чи є оскаржуване рішення таким, за наслідками виконання якого настають юридично значимі дії, зокрема видання свідоцтва про право власності, чи настає інший кінцевий результат, чи це рішення з урахуванням якого (на підставі якого) приймається остаточне рішення органу владних повноважень. Не підлягає оскарженню рішення органів владних повноважень, які не є кінцевими (остаточними) та не породжують правових наслідків і не можуть порушувати будь-які права. Захисту підлягає тільки реально порушене право.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що за наявності спору між сторонами щодо місця знаходження майна, меж та площі нерухомого майна позивача, який не вирішено ними добровільно чи у судовому порядку, звернення до суду з цим позовом є передчасним, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним.
Суд вказав, що надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Отримання такого дозволу не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.
З урахуванням вказаного суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення Долинської міської ради від 18.07.2023 № 2335-33/2023 «Про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_2 » вже було реалізоване та воно вичерпало свою дію, а тому його скасування не призведе до поновлення прав позивача.
Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, то судом першої інстанції встановлено, що державний реєстратор, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного земельного законодавства, а тому підстав для скасування реєстрації земельної ділянки судом першої інстанції не встановлено.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводам апелянта про те, що рішення Долинської міської ради та державна реєстрація земельної ділянки унеможливили реалізацію права позивача на отримання в користування земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна для його обслуговування суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дав належну правову оцінку і такі є необґрунтованими .
ОСОБА_1 , крім іншого, також надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо земельної ділянки в АДРЕСА_1 на підставі рішення Долинської міської ради № 2334-33/2023 від 18.07.2023.
Суд першої інстанції, з урахуванням правової позицію Верховного Суду України вказав, що дозвіл і проєкт землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передання (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Водночас отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Відповідно до ст. 79-1 ЗК України свідчить, що метою надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
В зв`язку з цим, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про скасування рішення Долинської міської ради № 2335-33/2023 18.07.2023 не буде ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 , оскільки таке рішення вже реалізоване та вичерпало свою дію. Прийняття рішення Долинською міською радою, є проміжною стадією набуття землі у власність чи користування, актом одноразової дії дозвільного характеру і саме по собі не тягне порушення будь-яких прав, тому його скасування не призводить до юридичних наслідків.
Щодо доводів апелянта про те, що державна реєстрація земельної ділянки унеможливила реалізацію права позивача на отримання в користування земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна для його обслуговування слід зазначити таке.
Позивач просив відновити порушення його прав шляхом скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 03.08.2023 про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 2622010100:01:012:0018.
Згідно із п. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Тобто вказана норма містить вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. Відмова у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з інших, ніж зазначені вище причин, заборонена.
Отже, державна реєстрація земельної ділянки не є підставою набуття права на неї конкретною особою, а є лише засвідченням державою того, що вона є об`єктом цивільних прав, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності (користування) з фактом державної реєстрації об`єкта такого права.
Також встановлено, що державний реєстратор, вносячи відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2622010100:01:012:0018, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного земельного законодавства. 
Жодних доказів, які б вказували на порушення відповідачами при поданні документів державному реєстратору або перевищення реєстратором своїх повноважень, суду надано не було і таких з матеріалів справи не вбачається, а тому підстав для скасування такої реєстрації немає.
Судом першої інстанції з`ясовано усі обставини справи, що мають значення для справи та врахував відповідні правові висновки Верховного Суду.
Щодо вимог апелянта про скасування додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі, то такі є необґрунтованими, оскільки суд з врахуванням критерій реальності, дійсності, необхідності адвокатських витрат, розумності їх розміру та наданих суду доказів які їх підтверджують, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Долинарембудсервіс» слід стягнути 30 000 грн витрат на професійну правничу, оскільки така сума є співмірною з виконаною адвокатом роботою. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія апеляційного суду, а тому підстави для скасування чи зміни такого додаткового рішення апеляційний суд не вбачає.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
РішенняДолинського районного суду від 28 серпня 2025 року та додаткове рішення Долинського районного суду від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 21 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.О. Томин                                                                                                В.М. Луганська