ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 р. 	Справа № 520/29339/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 17.07.25  по справі № 520/29339/24
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

23.10.2024 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, заявник), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (далі – Спеціалізована прокуратура, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів;
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону (ко ЄДРПОУ 39969443) нарахувати компенсацію втрати частини доходів за період з лютого 2018 року по вересень 2024 року включно і стягнути зазначену суму на користь позивача;
- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 по справі № 520/29339/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 21, м. Краматорськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84333, код ЄДРПОУ 39969443) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 21, м. Краматорськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84333, код ЄДРПОУ 39969443) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів за період з 26.06.2024 до 26.09.2024, у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за судовим рішенням.
Стягнуто з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 21, м. Краматорськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84333, код ЄДРПОУ 39969443) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 по справі № 520/29339/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 520/29339/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 по справі № 520/29339/24 - скасовано.
Ухвалено постанову, якою задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.02.2018 по 26.09.2024.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.02.2018 по 26.09.2024, у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення, за період з 01.02.2018 по 28.01.2020, виплаченого 26.09.2024 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 520/6483/22.
Стягнуто з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
07.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду, в якій просив суд:
- визнати протиправними дії, вчинені відповідачем - Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 520/29339/24 та постановити відповідну ухвалу в порядку статті 249 КАС України.
В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що на виконання рішення суду, відповідачем 13.06.2025 у якості компенсації втрати частини доходів за період з лютого 2019 року по січень 2020 року включно виплачено позивачу суму в розмірі 158,51 грн, проте, частину спірної компенсації за період з лютого 2018 року по січень 2019 року та з лютого 2020 року по січень 2024 року не нараховано та не виплачено, що має наслідком визнання протиправними дій відповідача у порядку статті 383 КАС України. Про вказані обставини було повідомлено орган ДВС з одночасним витребуваням у відповідача відповідних розрахунків, якими підтверджено нарахування компенсації лише за період з лютого 2019 року по січень 2020 року, оскільки за інші періоди у відповідних графах відсутні значення або проставлено значення «0», що підтверджує невиконання рішення відповідачем у повному обсязі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 по справі № 520/29339/24 у задоволенні заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі №520/29339/24 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 21, м. Краматорськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84333, код ЄДРПОУ 39969443) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 по справі № 520/29339/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції щодо незгоди позивача з нарахованими сумами, оскільки підставою для звернення з вказаною заявою слугувало саме ненарахування відповідачем компенсації за окремі періоди, що фактично є неналежним виконанням рішення суду першої інстанції та не створює підстав для звернення до суду з новим позовом.
Стверджував, що висновки суду першої інстанції про зворотне зроблені внаслідок формального підходу до вирішення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, що зумовлює скасування оскаржуваної ухвали Харківського окружного адміністративного суду.
В іншій частині, зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим, просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі № 520/29339/24 за заявою в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі за позовною заявою до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 у справі № 520/29339/24 - залишити без змін.
В обґрунтування відзиву стверджував про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України, оскільки нарахований, але невиплачений на виконання судового рішення у справі № 520/6483/22 грошовий дохід був тільки за період з лютого 2019 по січень 2020, а тому і компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати була нарахована саме за цей період і саме на цей невиплачений грошовий дохід:
При цьому індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислювався шляхом множення місячних індексів споживчих цін за увесь період невиплати грошового доходу з лютого 2018 по вересень 2024. а індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включався.
Переконував, що компенсація втрати частини грошових доходів за період з 01.02.2018 по 26.09.2024, у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 01.02.2018 по 28.01.2020, виплаченого 26.09.2024 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 520/6483/22, нарахована та виплачена ОСОБА_1 згідно з вимогами чинного законодавства, отже, рішення суду відповідач виконав відповідно до вимог резолютивної частини.
При цьому, вимога позивача щодо стягнення з відповідача чітко визначеної суми компенсації втрати частини доходів позивачем у позовній заяві заявлена не була, а прохальна частина позовної заяви не містила вимог щодо необхідності зазначення конкретного методу обчислення компенсації втрати частини доходів.
Враховуючи викладене, стверджував, що захист порушеного права позивача у зв`язку з неправильним нарахування компенсації можливий при новому зверненні до суду з новим предметом спору та з інших підстав, а тому вимоги заявника, викладені у заяві не можуть вирішуватися в порядку статті 383 КАС України.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що підставою подання даної заяви є незгода позивача саме з розміром отриманих коштів при нарахуванні і виплаті компенсації втрати частини доходів.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції не вбачав підстав для постановлення окремої ухвали в порядку статті 249 КАС України, оскільки вимога щодо стягнення з відповідача чітко визначеної суми компенсації втрати частини доходів позивачем у позовній заяві не заявлялась, а прохальна частина позовної заяви не містила вимог щодо необхідності зазначення конкретного методу обчислення компенсації втрати частини доходів, а відтак, при розгляді справи не визначався конкретний розмір сум нарахування компенсації, отже, вимоги заявника не можуть вирішуватися в порядку статті 383 КАС України.
На думку суду першої інстанції, рішення суду відповідач виконав відповідно до вимог резолютивної частини, а тому захист порушеного права позивача у зв`язку з неправильним нарахування компенсації можливий лише при новому зверненні до суду з новим предметом спору та з інших підстав. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будьяких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує “право на суд”, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З наведених вище норм вбачається, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. При цьому, виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 383 КАС України особа позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Так, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України “Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах” і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.
Колегією суддів встановлено, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 520/29339/24 відповідач повинен був нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.02.2018 по 26.09.2024, у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення, за період з 01.02.2018 по 28.01.2020, виплаченого 26.09.2024 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 520/6483/22.
Так, зі змісту листів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 20.06.2025 (а. с. 139-140) та від 27.06.2025 (а.с. 145) встановлено, що при виконанні рішення суду у справі № 520/29339/24 нарахування грошової компенсації втрати частини доходів проводилось у відповідності до Порядку № 159. Сума компенсації обчислювалася як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту - індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислювався шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу з лютого 2018 по вересень 2024. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включався. Одночасно надано детальний розрахунок грошової компенсації втрати частини доходів за період з лютого 2018 року по вересень 2024 року.
З наданих відповідачем розрахунків компенсації втрати частини доходів, за період з 01.02.2018 по 26.09.2024 (а. с. 141-142), колегією суддів встановлено, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 520/29339/24, яка набрала законної сили 15.04.2025, позивачу нараховано компенсацію в таких розмірах: січень 2018 року – грудень 2018 року – 0,00 грн щомісяця, січень 2019 року – 0,00 грн, лютий 2019 року – 4,05 грн, березень 2019 року – 16,57 грн, квітень 2019 року – 17,27 грн, травень 2019 року – 18,83 грн, червень 2019 року - 34,89 грн, липень 2019 року – 19,14 грн, серпень 2019 року – 20,92 грн, вересень 2019 року – 19,07 грн, жовтень 2019 року - грудень 2019 року – 0,00 грн щомісяця, січень 2020 року - 55,11 грн, лютий 2020 року – грудень 2020 року – 0,00 грн щомісяця.
Загальна сума спірної компенсації за період 01.02.2018 по 26.09.2024 склала 205,85 грн. Податок на доходи фізичних осіб 18% - 37,05 грн. Військовий збір 5 % - 10,29 грн. До зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 – 158,51 грн.
З наведеного вбачається, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 520/29339/24 відповідачем нараховано компенсацію втрати частини доходів лише з лютого 2019 року по вересень 2019 року та за січень 2020 року. Водночас, за лютий 2018 року – грудень 2018 року, жовтень, грудень 2020 року та з січня 2021 року по вересень 2024 року не нарахована така компенсація з посиланням на приписи Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі – Порядок № 159). При цьому, жодних обґрунтувань на підтвердження правомірності визначення суми компенсації за лютий 2018 року – грудень 2018 року, жовтень, грудень 2020 року та з січня 2021 року по вересень 2024 року на рівні «0» грн відповідач не наводить.
Колегія суддів зауважує, що такі обставини безумовно підлягали правовій оцінці судом першої інстанції, однак були залишені судом поза увагою.
На переконання колегії суддів, не зазначення у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 520/29339/24 чітко визначеної суми компенсації втрати частини доходів, яку слід стягнути на користь позивача в межах розгляду справи № 520/29339/24, з посиланням на конкретний метод обчислення компенсації втрати частини доходів, не звільняло суд від обов`язку перевірити належність виконання відповідачем рішення суду та, як наслідок, правомірність визначення відповідачем на рівні «0» розміру суми компенсації за лютий 2018 року – грудень 2018 року, жовтень, грудень 2020 року та з січня 2021 року по вересень 2024 року, чого зроблено не було.
Колегія суддів зауважує, що норми статті 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Разом з цим, судом першої інстанції не було належним чином досліджено мотиви подання ОСОБА_1 заяви в порядку статті 383 КАС України та не надано оцінки обставинам наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України з огляду на вказані обставини.
Колегія суддів зазначає, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судового рішення у справі № 520/29339/24 позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов.
Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 260/1898/22, від 16 березня 2023 року у справі № 640/12697/21, від 30 листопада 2023 року у справі № 420/6135/22.
Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що незгода позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах за своєю суттю є новим спором, який може бути розглянутий винятково за результатами подання нової позовної заяви, є передчасними.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що застосування інституту судового контролю є правом, а не обов`язком суду, однак задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені у відповідній заяві та навести підстави для висновку про відмову у задоволенні заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, чого у даному випадку зроблено не було.
Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи вищевикладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 по справі № 520/29339/24 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на те, що вирішення вимоги апелянта про необхідність постановлення окремої ухвали відповідно до приписів статті 249 КАС України, у розумінні статті 383 КАС України віднесено до компетенції суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, яким в даному випадку є Харківський окружний адміністративний суд, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 по справі № 520/29339/24 - скасувати.
Прийняти постанову, якою справу № 520/29339/24 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.М. Макаренко