ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа №380/16270/23
адміністративне провадження № К/990/22683/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Єресько Л. О., Жука А. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 (суддя - Чаплик І. Д.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 (колегія суддів у складі: Затолочного В. С., Глушка І. В., Судової-Хомюк Н. М.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Жовківської міської ради (далі - Жовківська міська рада, відповідач), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зміну предмета позову, просив:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Жовківського міського голови від 12.07.2023 № 03-21/266 «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області;
- стягнути з Жовківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржуваним розпорядженням звільнено позивача з посади начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а підставою звільнення зазначено: розпорядження міського голови від 17.03.2023 № 03-03/41 «Про оголошення догани начальникові відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради ОСОБА_1 » та рішення виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 незадовільною». Позивач не погоджується з таким розпорядженням, уважає, що такий виданий з порушенням, не у порядку та не у спосіб, передбачений чинним законодавством. Зазначає, що жодне службове розслідування відповідачем не проводилося, жодного порушення положень законодавства, трудового договору, внутрішнього трудового розпорядку, положення про відділ, посадової інструкції ним допущено не було, а саме по собі не прийняття звіту позивача з суб`єктивних переконань виконавчого комітету не є підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Указує, що розпорядженням міського голови від 17.03.2023 № 03-03/41 до позивача було застосовано догану за неприйняття звіту 16.03.2023, що передує 17.03.2023. Оскільки після 17.03.2023 жодного проступку позивач не вчиняв, отже підстав застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України не було. Окрім цього, покликається на порушення процедури притягнення до відповідальності, оскільки у порушення статті 149 КЗпП України жодні письмові пояснення від позивача відповідачем не відбиралися, а також указує на невідповідність оскаржуваного розпорядження вимогам до акту індивідуальної дії.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради.
28.12.2022 вхідний № 03.07/4119 до Жовківської міської ради надійшло звернення фізичної особи-підприємця щодо неналежного виконання посадових обов`язків начальником відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради.
З метою об`єктивного розгляду звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 міський голова розпорядженням від 16.01.2023 № 03-03/7 «Про створення комісії з проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_1 » прийняв рішення:
1. Провести службове розслідування стосовно начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Цапа О. М.
2. Визначити, що предметом розслідування є факти, наведені у листі ФОП ОСОБА_2 , який надійшов до міської ради 28.12.2022.
3. Створити комісію з проведення службового розслідування.
4. Комісії у період з 16.01.2023 по 16.02.2023 повно, всебічно і об`єктивно провести службове розслідування та за результатами своєї роботи надати міському голові Акт службового розслідування з відповідними пропозиціями.
За результатами проведеного службового розслідування складено Акт службового розслідування від 14.03.2023, відповідно до висновків якого комісія пропонує начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
16.03.2023 відбулося засідання виконавчого комітету Жовківської міської ради, на якому був заслуханий звіт ОСОБА_1 як начальника відділу містобудування та архітектури. Зокрема, за змістом протоколу заслухано ОСОБА_1 , який прозвітував, ОСОБА_3 - щодо схеми впорядкування МАФів, проведення комісій та результати дії Договору про співробітництво громад у сфері містобудування та архітектури, ФОП ОСОБА_2 - щодо виконання умов Договору про співробітництво та терміни погодження завдань на проектування. За результатами голосування рішення про прийняття звіту не прийнято.
17.03.2023 розпорядженням Жовківського міського голови № 03-03/41 «Про оголошення догани начальникові відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради ОСОБА_1 », керуючись Конституцією України, КЗпП України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування», ураховуючи Акт службового розслідування від 14.03.2023 та долучені матеріали: оголошено ОСОБА_1 , начальнику відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради, догану за неналежне виконання посадових обов`язків.
13.04.2023 виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району львівської області прийнято рішення № 3 «Про визнання роботи начальника відділу містобудування та архітектури ОСОБА_1 незадовільною». Виконавчий комітет також вирішив: Жовківському міському голові вжити заходів дисциплінарного впливу щодо начальника відділу містобудування та архітектури ОСОБА_1 . Підставою указано не підтримання 16.03.2023 виконавчим комітетом Жовківської міської ради звіту ОСОБА_1 як начальника відділу містобудування та архітектури та закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування».
12.07.2023 складено Акт про відмову від надання пояснень начальником відділу містобудування та архітектури ОСОБА_1 щодо визнання його роботи незадовільною відповідно до рішення виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу містобудування та архітектури ОСОБА_1 незадовільною».
12.07.2023 розпорядженням Жовківського міського голови № 03-21/266 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України з 12.07.2023. Підставами зазначено пункт 3 частини першої статті 40 та статті 116 КЗпП України, стаття 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді догани відповідно до розпорядження Жовківського міського голови від 17.03.2023 № 03-03/41 «Про оголошення догани начальникові відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради ОСОБА_1 », не підтримання виконавчим комітетом Жовківської міської ради 16.03.2023 рішення «Звіт начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 » та виконання рішення виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 незадовільною».
Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що позивач не погоджується з оскаржуваним розпорядженням, уважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для його прийняття, тому звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Жовківського міського голови від 12.07.2023 № 03-21/266 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області) з 13.07.2023. Стягнуто з Жовківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2023 по 19.03.2025 у сумі 548 664,04 грн з проведенням необхідних відрахувань, відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 27  368,00 грн з проведенням необхідних відрахувань, відповідно до чинного законодавства, допущено до негайного виконання.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 задоволено частково заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у №  380/16270/23. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Жовківської міської ради судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 апеляційну скаргу Жовківської міської ради Львівського району Львівської області залишено без задоволення, а рішення та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та 02.04.2025 у справі № 380/16270/23 - без змін.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством (не указано, у чому саме полягає систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором; не додержано умов для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України), а відтак прийняте Жовківським міським головою розпорядження від 12.07.2023 № 03-21/266 «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийняте без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.
Вирішуючи позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, суд виходив з того, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 28.01.2020 у справі № 800/237/17, належним та ефективним способом захисту прав позивача, у разі його незаконного звільнення, є поновлення на попередній роботі. Проте, на переконання суду, за обставин, установлених у цій справі, коли поновити позивача на посаді, з якої його звільнили і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої його звільнили, і яка існує на дату поновлення.
Суд установив, що у спірному випадку посада начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, тобто посада, з якої позивач був звільнений, а також і сам структурний підрозділ Жовківської міської ради перестали існувати, а тому виходячи із специфіки даної категорії публічно-правових спорів, суд дійшов висновку, що спосіб захисту порушеного права безпосередньо повинен бути пов`язаний з подальшою можливістю виконати судове рішення та поновлення позивача на попередній роботі, яку необхідно визначати за обсягом та переліком функціональних завдань та обов`язків працівника, його повноважень та відповідальності за відповідною посадою, а також з урахуванням, зокрема (але не виключно) її фаху, освітньо-кваліфікаційного рівня, категорії раніше займаної посади. При цьому, досліджуючи питання посади, яка є аналогічній тій, з якої позивача звільнили, і яка існує на дату поновлення, суд проаналізував посадові обов`язки та функціональне призначення старого та новостворених структурних підрозділів Жовківської міської ради.
З порівняльного змісту посадових інструкцій суд установив, що обсяг повноважень і обов`язків, які виконував позивач на посаді начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області в більшості збігається з обсягом повноважень і обов`язків начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області.
При цьому суд урахував, що позивач до звільнення займав посаду начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області - головний архітектор. Тобто позивач займав посаду керівника органу містобудування та архітектури та одночасно посаду головного архітектора в силу вимог Закону України «Про архітектурну діяльність». Ці дві посади є нерозривними в силу обсягу повноважень та обов`язків, що покладені на таку особу. Після вчинених відповідачем змін, посадою керівника органу містобудування та архітектури є посада начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області.
Отже, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача має бути його поновлення на посаді саме начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, оскільки поновлення позивача на будь якій іншій посаді, ніж начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, не призведе до захисту порушених прав та інтересів позивача та відновленню стану, що мав місце до його звільнення.
Щодо доводів відповідача про те, що посада начальника управління не є рівнозначною посаді начальника відділу суд зазначив, що позивач до звільнення займав посаду начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області - головний архітектор. Тобто займав керівну посаду органу містобудування та архітектури. Після реорганізації проведеної відповідачем, керівною посадою органу містобудування та архітектури стала посада начальника управління просторового розвитку та земельних ресурсів - головний архітектор. За таких обставин суд дійшов висновку, що у спірному випадку основною кваліфікаційною умовою для зайняття посади головного архітектора є володіння відповідними навичками та знаннями в галузі знань архітектури та будівництва, оскільки лише головний архітектор може бути керівником органу містобудування та архітектури та лише керівник органу містобудування та архітектури може бути головним архітектором. 
Вирішуючи питання щодо визначення дати, з якої позивача має бути поновлено на посаді, суд виходив з того, що оскільки розпорядженням Жовківського міського голови від 12.07.2023 № 03-21/266 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади 12.07.2023, то цей день є останнім робочим днем, тому поновлювати позивача на посаді необхідно з наступного дня після звільнення - з 13.07.2023. Водночас, ураховуючи той факт, що посади начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області не існувало 13.07.2023, така була створена пізніше, а тому суд дійшов висновку, що позивача необхідно поновити на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області з 13.07.2023 з урахуванням перебування на посаді начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на час її існування до припинення указаної посади та створення посади начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області.
Також суд дійшов висновку, що на користь позивача належить стягнути 548 664,04 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2023 по 19.03.2025, з яких відповідач відрахує загальнообов`язкові податки та збори.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погоджуючись із рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Підставою касаційного оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано: пункт 3 статті 40 КЗпП України, усупереч висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 26.06.2024 у справі № 753/646/22, від 27.02.2020 у справі № 266/7382/18 щодо систематичного невиконання обов`язків; частину першу статті 235 КЗпП України щодо поновлення працівника у разі звільнення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, без урахування висновків Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №  П/9901/101/18, у постановах Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №  640/18679/18, від 27.04.2021 у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 у справі № 0840/3202/18, від 08.11.2022 у справі № 826/18588/14, від 16.02.2023 у справі № 826/18138/14, від 13.04.2023 №  540/3994/20, від 04.07.2018 у справі № 826/12916/15, від 06.03.2019 у справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019 у справі № 826/751/16, від 27.06.2019 у справі № 826/5732/16, від 26.07.2019 у справі № 826/8797/15, від 09.10.2019 у справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019 у справі №  821/3736/15-а, від 22.10.2019 у справі № 816/584/17, від 15.04.2020 у справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 у справі №  9901/226/19.
Окрім цього, скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій не ураховано, що позивачем системно не виконувалися покладені на нього посадові обов`язки, унаслідок чого 17.03.2023 йому оголошено догану; після цього, ним не виконано доручення міського голови від 28.03.2023 (порушення пунктів 1.3., 3.26 посадової інструкції), унаслідок чого рішенням виконавчого комітету від 13.04.2023 № 3 його роботу визнано незадовільною. Також зазначає, що дії позивача спричинили значну шкоду Жовківській міській раді, яка полягала в недоотриманні бюджетом 530 000 грн щорічно (постанова Верховного суду від 12.05.2025 у справі №  380/7934/23), ставиться під сумнів вся містобудівна документація, прийнята за час його роботи через порушення процедури її оприлюднення.
Неправильне застосування норм матеріального права, на думку скаржника, полягає у тому, що усупереч діючим правовим позиціям Верховного Суду позивача поновлено на посаді вищій, ніж та з якої його звільнили, хоча посада та відділ з якого його звільнили існують. Задовольняючи позовні вимоги, суд перебрав на себе повноваження роботодавця поновив (призначив) його на посаду вищу, ніж він був звільнений, з більшим посадовим окладом, більшою кількістю підпорядкованих працівників та колом повноважень.
При цьому скаржник наголошує що Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області має статус окремої юридичної особи, а відділ архітектури, містобудування та культурної спадщини ніколи не мав такого статусу, лише був виконавчим органом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Посада начальника управління не є рівнозначною посаді начальника відділу, а є вищою за статусом, посадовими обов`язками, кількістю підпорядкованих осіб, посадовим окладом.
Окрім цього, усупереч діючому Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), позивачу неправильно здійснено нарахування заробітної плати, на 146 158,57 грн більше ніж передбачено діючим Порядком. Зокрема, судом першої інстанції проведено розрахунок, узявши до уваги заробітну плату ОСОБА_1 за січень та лютий 2023 року, у той час, як останні два місяці його роботи, що передували події звільнення є лютий та березень.
Також зазначає, що невідомо з чого виходили суди попередніх інстанції здійснюючи розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу для позивача, адже до матеріалів справи ні позивачем ні його представником не долучено довідки про його доходи для здійснення розрахунку середньої зарплати за час прогулу, не витребовувалася така судом і у відповідача. Апеляційний суд взагалі не витребував та не досліджував матеріали судової справи, своєю постановою факти щодо неправильності нарахування розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу, що зазначені були в апеляційній скарзі, не спростував. Підійшовши формально до слухання справи без дослідження доказів, апеляційний суд залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким стягнуто з місцевого бюджету зайвих 146 158,57 грн.
Позиція інших учасників справи
Представник позивача у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Також повідомлено, що стороною позивача буде понесено витрати на професійну допомогу, докази чого будуть подані у порядку статті 139 КАС України
Рух справи в суді касаційної інстанції
27.05.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Жовківської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 380/16270/23.
Ухвалою Верховного Суду від 03.07.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою Жовківської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 20.10.2025 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 21.10.2025 № 21.10.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 380/16270/23 у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк  Н.  М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.10.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко  Ж.  М., суддів Єресько Л.О., Жука А. В. для розгляду судової справи № 380/16270/23.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України від 07.06.2001 № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III).
Статтею 1 Закону № 2493-III визначено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Відповідно частини першої статті 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Статтею 4 Закону № 2493-III визначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на принципі персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 8 Закону № 2493-III основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування, зокрема, є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі.
Статтею 19 Закону № 2493-III передбачено, що організація навчання і підвищення кваліфікації посадових осіб місцевого самоврядування, просування їх по службі, визначення тривалості робочого часу, порядку здійснення ними службових відряджень та відшкодування витрат на ці відрядження, а також особливості їх дисциплінарної відповідальності, вирішення інших питань, пов`язаних із службою в органах місцевого самоврядування, забезпечуються у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
За приписами статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
За приписами пункту 2 Порядку № 100 Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Приписами пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
За змістом пункту 4 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового період.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За приписами пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, зазначає таке.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із прийняттям Жовківським міським головою розпорядження від 12.07.2023 № 03-21/266, яким позивача звільнено з посади начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
Згідно з частиною другою статті 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнення згідно з нормами частини першої статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.
Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади відповідач, згідно з оскаржуваним розпорядженням, указує пункт 3 частини першої статті 40 та статтю 116 КЗпП України, статтю 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді догани відповідно до розпорядження Жовківського міського голови від 17.03.2023 № 03-03/41 «Про оголошення догани начальникові відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради ОСОБА_1 », не підтримання виконавчим комітетом Жовківської міської ради 16.03.2023 рішення «Звіт начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 » та виконання рішення виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 незадовільною».
Згідно з усталеною судовою практикою розгляду трудових спорів, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які установлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (статті 151 КЗпП України), і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Так, у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 754/695/20 зазначено, що «Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення».
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19) також зазначено, що для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №  266/7382/18, від 26.06.2024 у справі № 753/646/22, на неврахування якої судами попередніх інстанцій посилається скаржник у касаційній скарзі.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 266/7382/18 зазначено, що при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тобто, необхідна наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.
Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 18.07.2018 у справі № 826/7/16, від 06.03.2018 у справі № 761/33305/15-ц, від 05.08.2019 у справі №  813/9291/13-а.
Оскаржувані судові рішення не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду, з огляду на таке. 
Так, судами попередніх інстанцій установлено, що 17.03.2023 Жовківським міським головою видано розпорядження № 03-03/41, згідно з пунктом 1 якого оголошено догану начальнику відділу містобудування та архітектури ОСОБА_1 за неналежне виконання ним посадових обов`язків. Підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності були установлені Актом службового розслідування від 14.03.2023 факти невиконання ним зобов`язань за укладеним між Жовківською міською територіальною громадою через Жовківську міську раду Львівського району Львівської області в особі міського голови Вольського Олега Івановича, що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (Сторона-1), Куликівською селищною територіальною громадою через Куликівську селищну раду Львівського району Львівської області в особі селищного голови Бови Л. М., що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (Сторона-2), Добросинсько-Магерівською сільською територіальною громадою через Добросинсько-Магерівську сільську раду Львівського району Львівської області в особі сільського голови Сала  М. І., що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», (Сторона-3), Договору про співробітництво територіальних громад від 25.08.2021, які є частиною завдань та обов`язків позивача, згідно з посадовою інструкцією, передбачених пунктами 3.16, 3.17 та 3.19.
Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що за змістом Акту службового розслідування від 14.03.2023, проаналізовано зміст звернення ФОП ОСОБА_2 від 28.12.2022 та пояснення громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та члена комісії ОСОБА_6 щодо тривалого погодження документації в начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради чи повернення документації через тривалий час без її погодження, а саме: завдання на проектування детального плану території земельної ділянки в с. Воля-Висоцька; завдання на проектування детального плану території по зміні цільового призначення з «дня ведення особистого селянського господарства» на «для розміщення будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства» на території с. Воля-Висоцька; завдання на проектування детального плану території земельної ділянки обмеженої автошляхами М-09 та З-15 з метою визначення планувальної організації та параметрів призначених для комплексної забудови; завдання на проектування детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель споруд по АДРЕСА_1 ; завдання на проектування детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Крім того, у площині звернення ФОП ОСОБА_2 проаналізовано розпорядження Жовківського міського голови від 16.01.2023 № 03-03/7, протокол засідання комісії з проведення службового розслідування від 30.01.2023, посадову інструкцію начальника відділу містобудування та архітектури, Договір про співробітництво територіальних громад від 25.08.2021, лист Жовківської міської ради від 31.01.2023 № 03-07/258, протокол засідання комісії з проведення службового розслідування від 02.02.2023, пояснення начальника відділу містобудування та архітектури від 02.02.2023, лист Добросинсько-Магерівської сільської ради від 07.02.2023 № 231, лист Куликівської селищної ради від 13.02.2023 № 03-11/198, розпорядження Жовківського міського голови від 15.02.2023 № 03-03/26, протокол засідання комісії з проведення службового розслідування від 16.02.2023, звіт по роботі ЦНАП за період 01.09.2022 до 14.03.2023, звіт по роботі ЦНАП за період 01.07.2022 до 31.12.2022, Акт службового розслідування від 14.03.2023, пояснення члена комісії ОСОБА_7 , службову записку першого заступника міського голови М. Малачівської від 17.03.2023 № 03-07/1072, розпорядження Жовківського міського голови від 17.03.2023 № 03-03/41, та зроблено висновок про бездіяльність позивача, яка проявилась у неналежному виконанні службових обов`язків начальником відділу містобудування та архітектури ОСОБА_1 у зв`язку із незадоволенням заявника якістю послуг, які надаються відділом, який очолює позивач та незадоволенням співпрацею з Жовківською міською радою суміжних громад партнерів, що поставило під загрозу надходжень до бюджету ради у розмірі 550 тисяч щорічно.
При цьому судами попередніх інстанцій зазначено, що даний факт установлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 у справі № 380/7934/23 за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про скасування розпорядження Жовківського міського голови «Про оголошення догани начальникові відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради ОСОБА_1 » від 17.03.2023 № 03-03/41 у частині пункту 1 про оголошення ОСОБА_1 , начальнику відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради догани за неналежне виконання посадових обов`язків, якою скасовано рішення місцевого суду та відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Водночас судами попередніх інстанцій зазначено, що доказів у підтвердження факту невиконання чи неналежного виконання позивачем його посадових обов`язків після 17.03.2023, тобто після оголошення позивачу догани, згідно з розпорядженням Жовківського міського голови «Про оголошення догани начальникові відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради ОСОБА_1 » відповідачем суду не подано, а судом не установлено.
Так, судами попередніх інстанцій установлено, що у підтвердження систематичності невиконання посадових обов`язків відповідач, як за змістом оскаржуваного розпорядження, так і за змістом наданих суду пояснень указує на не підтримання виконавчим комітетом Жовківської міської ради 16.03.2023 рішення «Звіт начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 » та виконання рішення виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 незадовільною».
Проте суди попередніх інстанцій установили, що рішення «Звіт начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 », яким не підтримано звіт позивача прийнято 16.03.2023, тобто до оголошення позивачу 17.03.2023 догани, згідно з розпорядженням Жовківського міського голови «Про оголошення догани начальникові відділу архітектури та містобудування Жовківської міської ради ОСОБА_1 ».
Окрім цього, суди попередніх інстанцій, аналізуючи протокол засідання виконавчого комітету Жовківської міської ради від 16.03.2023, установили, що у пункті 4 цього протоколу указано, що заслухано звіт начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 щодо схеми впорядкування МАФів, проведення комісій та результати дії Договору про співробітництво територіальних громад у сфері містобудування та архітектури, ФОП ОСОБА_2 щодо виконання умов Договору про співробітництво та терміни погодження завдань на проектування. 
Тобто, як установлено судами попередніх інстанцій, питання, які були предметом обговорення на засіданні виконавчого комітету Жовківської міської ради 16.03.2023, також були предметом службового розслідування, за результатами якого позивачу було оголошено догану. Водночас суди зазначили, що доводи відповідача щодо фіксації стенограмою засідання інших порушень, зокрема, щодо неефективності роботи відділу в частині кількості виданих будівельних паспортів забудови земельної ділянки під індивідуальне (садибне) житлове будівництво, яких було видано 18 за період з 01.10.2022 по 16.03.2023, неефективності роботи відділу в частині розроблення схеми впорядкування на території громади малих архітектурних форм (МАФів), неефективності роботи відділу в частині перенесення пам`ятника, установленого на площі Євгена Коновальця у місті Жовква, оскільки питання було ініційоване начальником відділу ще під час звітування перед виконавчим комітетом Жовківської міської ради у вересні 2022 року, зафіксовані факти вчинених позивачем порушень у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 у справі № 380/17726/22 не можуть підтверджувати факт вчинення позивачем порушення за період після оголошення догани, з огляду на їх вчинення позивачем до 16.03.2023, про що відповідач сам і зазначає.
Окрім цього, судами попередніх інстанцій установлено, що такі факти зафіксовані лише стенограмою, відсутні у протоколі засідання, та містять лише загальну інформацію без зазначення жодних дат про стверджуванні порушення, допущені позивачем.
Крім того, суди попередніх інстанцій урахували, що на засіданні виконавчого комітету Жовківської міської ради 16.03.2023 розглядалися інші питання, де доповідачем виступав ОСОБА_1 і за результатами їх розгляду були прийняті позитивні рішення (пункти 13-17, 35 про присвоєння адреси житловому будинку, пункт 18 про надання дозволу на розроблення проектної документації на реконструкцію нежитлового приміщення, пункт 33 про продовження дозволу на розміщення конструкцій зовнішньої реклами, пункт 34 про надання дозволу на монтаж дублюючої частини проектованої вулиці відповідно до містобудівної документації).
Щодо рішення виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 незадовільною», то судами попередніх інстанцій установлено, що у цьому рішенні не наведено відомостей про вчинення порушень позивачем трудових обов`язків, які б мали місце після 17.03.2023.
Зокрема, судами попередніх інстанцій установлено, що у рішенні виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 незадовільною» лише указано загальну інформацію про не підтримання 16.03.2023 виконавчим комітетом Жовківської міської ради звіту ОСОБА_1 як начальника відділу містобудування та архітектури та закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування». Тобто, як установлено судами попередніх інстанцій, указане рішення ґрунтується на фактах невиконання чи неналежного виконання позивачем обов`язків, які були установлені до оголошення позивачу 17.03.2023 догани. Натомість фактів невиконання позивачем обов`язків після оголошення догани та доказів у їх підтвердження указаним рішенням не зафіксовано.
Отже, як правильно установлено судами попередніх інстанцій, фактично відповідачем було звільнено позивача за порушення, які вчинені ним раніше, ніж притягнуто до дисциплінарної відповідальності, згідно з розпорядженням Жовківського міського голови від 17.03.2023 № 03-03/41, що суперечить умовам, передбаченим у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України для звільнення працівника.
Крім того, суди попередніх інстанцій також урахували, що позивач з 31.03.2023 по 11.07.2023 безперервно був тимчасово непрацездатним унаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві і був звільнений у перший день виходу на роботу 12.07.2023. При цьому судами попередніх інстанцій зазначено, що доказів невиконання чи неналежного виконання позивачем обов`язків у період з 17.03.2023 по 30.03.2023 відповідачем суду не доведено, а судом не установлено.
З огляду на наведене суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише у разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю), що у спірному випадку відповідачем не установлено.
Водночас суди попередніх інстанцій критично оцінили доводи позивача щодо недотримання відповідачем норм статті 149 КЗпП України у частині виконання обов`язку зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень до застосування дисциплінарного стягнення, оскільки у спростування такого відповідачем було надано акт від 12.07.2023 про відмову від надання пояснень.
Отже, оскільки у справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством (не указано, у чому саме полягає систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором; не додержано умов для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України), колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що прийняте Жовківським міським головою розпорядження від 12.07.2023 № 03-21/266 «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийняте без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді.
Щодо посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не ураховано доказів відповідача щодо системного невиконання посадових обов`язків позивачем, які мали місце (як до, так і після притягнення до дисциплінарної відповідальності), що позивач 28.03.2023 не виконав доручення міського голови, його роботу за 2022 рік визнано незадовільною рішенням виконавчого комітету від 13.04.2023 № 3, яке носить індивідуальний характер та ним не оскаржувалося, від надання пояснень щодо визнання роботи незадовільною позивач відмовився і лише після цього його було звільнено, Верховний Суд наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, установлення фактичних обставин справи, що не були установлені у судовому рішенні, або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права. Крім того, як установлено судами попередніх інстанцій, у рішенні виконавчого комітету Жовківської міської ради від 13.04.2023 № 3 «Про визнання роботи начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_1 незадовільною» лише указано загальну інформацію про не підтримання 16.03.2023 виконавчим комітетом Жовківської міської ради звіту ОСОБА_1 як начальника відділу містобудування та архітектури та загальні посилання на закони України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про службу в органах місцевого самоврядування». Натомість фактів невиконання позивачем обов`язків після оголошення догани та доказів у їх підтвердження указаним рішенням не зафіксовано.
Щодо вимог позивача про його поновлення на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, колегія суддів зазначає таке.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування спірного розпорядження та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Поряд з цим, на переконання суду, за обставин, установлених у цій справі, коли поновити позивача на посаді, з якої його звільнили і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої його звільнили, і яка існує на дату поновлення, що, на думку суду, відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №  817/280/16, від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 24.02.2021 у справі №  160/9760/19.
Так, суд установив, що у спірному випадку посада начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, тобто посада, з якої позивач був звільнений, а також і сам структурний підрозділ Жовківської міської ради перестали існувати, а тому виходячи із специфіки даної категорії публічно-правових спорів, суд дійшов висновку, що спосіб захисту порушеного права безпосередньо повинен бути пов`язаний з подальшою можливістю виконати судове рішення та поновлення позивача на попередній роботі, яку необхідно визначати за обсягом та переліком функціональних завдань та обов`язків працівника, його повноважень та відповідальності за відповідною посадою, а також з урахуванням, зокрема (але не виключно) її фаху, освітньо-кваліфікаційного рівня, категорії раніше займаної посади. При цьому, досліджуючи питання посади, яка є аналогічній тій, з якої позивача звільнили, і яка існує на дату поновлення, суд проаналізував посадові обов`язки та функціональне призначення старого та новостворених структурних підрозділів Жовківської міської ради.
З порівняльного змісту посадових інструкцій суд установив, що обсяг повноважень і обов`язків, які виконував позивач на посаді начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області в більшості збігається з обсягом повноважень і обов`язків начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області.
При цьому суд урахував, що позивач до звільнення займав посаду начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області - головний архітектор. Тобто позивач займав посаду керівника органу містобудування та архітектури та одночасно посаду головного архітектора в силу вимог Закону України «Про архітектурну діяльність». Суд зазначив, що ці дві посади є нерозривними в силу обсягу повноважень та обов`язків, що покладені на таку особу. Після вчинених відповідачем змін, посадою керівника органу містобудування та архітектури є посада начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області.
Отже, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача має бути його поновлення на посаді саме начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, оскільки поновлення позивача на будь якій іншій посаді, ніж начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, не призведе до захисту порушених прав та інтересів позивача та відновленню стану, що мав місце до його звільнення.
При цьому, ураховуючи той факт, що посади начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області не існувало 13.07.2023, така була створена пізніше, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача необхідно поновити на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області з 13.07.2023 з урахуванням перебування на посаді начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на час її існування до припинення указаної посади та створення посади начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області.
Водночас Верховний Суд не може погодитися із визначеним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача шляхом поновлення позивача на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області).
Згідно з усталеною судовою практикою розгляду трудових спорів, працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі у тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не варто ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.
Ураховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулося незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
А тому, позивач належав поновленню на роботі на посаді, з якого його було звільнено, а роботодавець - суб`єкт владних повноважень вже на виконання рішення суду на власний розсуд вирішує, який найбільш ефективний спосіб відновлення порушених прав позивача варто застосувати.
Аналогічний висновок щодо застосування статті 235 КЗпП України викладено у постановах Верховного Суду від 20.01.2021 у справах № 640/18679/18, від 23.12.2020 у справі №  813/7911/14, від 09.12.2020 у справі № 826/18134/14, від 19.11.2020 у справі № 826/14554/18, від 07.07.2020 у справі № 811/952/15, від 16.02.2023 у справі № 826/18138/14, від 24.04.2024 у справі №  500/4219/22, рішенні Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 9901/226/19, постанові Великої Палати від 22.05.2018 у справі № П/9901/101/18, на висновки яких, з-поміж інших постанов, посилається скаржник.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд доходить висновку, що суд першої інстанції, при поновленні позивача на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області) допустив порушення норм матеріального права.
Верховний Суд зауважує, що звільнення позивача із порушенням процедури звільнення та без законної на те підстави, в силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі, а саме на посаді начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області) з 13.07.2023 (перший робочий день після звільнення).
Поряд із цим помилковим є посилання судів попередніх інстанцій на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 817/280/16, від 28.02.2019 у справі №  817/860/16 та від 24.02.2021 у справі № 160/9760/19.
Так, у справах № 817/280/16 та № 817/860/16 предметом спору було звільнення позивачів із займаної посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокурату» VII у зв`язку із ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури та за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
У справі № 160/9760/19 предметом спору було вирішення питання щодо законності поновлення позивача на посаді заступника начальника митного посту «Кривий Ріг» - начальника відділу митного оформлення № 1 Дніпропетровської митниці ДФС на виконання та відповідно до резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
З наведеного слідує, що суди попередніх інстанцій застосував до спірних правовідносин нерелевантну практику, натомість не урахували сформовану Верховним Судом правову позицію стосовно необхідності поновлення працівника саме на тій посаді, з якої його звільнили.
Щодо викладених у касаційній скарзі доводів про неправильний розрахунок судами попередніх інстанцій суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідач у касаційній скарзі стверджує, що при визначенні суми оплати за вимушений прогул оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанцій, усупереч вимогам підпункту «б» пункту 4 Розділу ІІІ Порядку № 100, до середнього заробітку позивача включено одноразову матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Окрім того, неправильно указано період, за який здійснено розрахунок середньої заробітної плати, зокрема розрахунок проведено не за два останні місяці, які передували події звільнення (звільнення відбулося 12.07.2023.) З 30.03.2023 по 12.07.2023 позивач перебував на лікарняному, тобто два місяці, що передували події це лютий та березень, у той час судом обчислювальний період ураховано як січень та лютий.
У цій справі судами попередніх інстанції правильно обраховано період вимушеного прогулу позивача - з 13.07.2023 до 19.03.2025. Колегія суддів наголошує, що доводів про незгоду із визначеною судами кількістю робочих днів за час вимушеного прогулу касаційна скарга не містять, а тому у цій частині їх визначення оцінка Верховним Судом не надається.
Водночас, як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень, для розрахунку середньоденної заробітної плати позивача, суд використовував довідку Жовківської міської ради про доходи ОСОБА_1 , яка була надана у відповідь на адвокатський запит від 14.07.2023 № 14/071. При цьому суд зазначив, що згідно з цією довідкою заробіток позивача за січень 2023 року становив 27 368,00 грн, заробіток за лютий 2023 року становив 27 368,00 грн. Таким чином, загальний заробіток за два останні календарні місяці, що передували події становить 54 736,00 грн, кількість робочих днів у період січень-лютий 2023 року становила 42 дні; середньоденна заробітна плата позивача становить 1303,24 грн; час вимушеного прогулу за період з 13.07.2023 (наступний день після звільнення) по 19.03.2025 (день ухвалення рішення у справі) становить 421 робочих дні. Отже, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 548 664,04 грн (1303,24 грн х 421 днів).
Верховний Суд зауважує, що порядок формування довідки про доходи та довідки про середній заробіток (для цілей розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу) мають суттєві відмінності.
Так, якщо у довідку про доходи (для цілей декларування) включаються усі виплати, які були здійснені позивачу у запитуваному періоді, то довідка про середній заробіток має бути сформована у відповідності до пунктів 3 та 4 Порядку № 100, якими визначено які виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати (пункт 3), а які виплати не враховуються при її обчисленні (пункт 4).
Водночас позивачем не долучено до справи довідки про його доходи для здійснення розрахунку середньої зарплати за час прогулу, судом першої інстанції така довідка також не витребовувалася у відповідача. Апеляційний суд у своєму рішенні факти щодо неправильності нарахування розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу не спростував, ураховуючи те, що відповідачем до апеляційної скарги було додано довідку про доходи для нарахування середнього заробітку працівника ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.2023 по 12.07.2023 від 31.03.2025 № 03-07/815.
Крім того, судами попередніх інстанцій неправильно взято за розрахунок період, за який необхідно здійснювати обрахунок середньої заробітної плати.
Отже, неправильно визначена первинна величина призводить до неправильності усього розрахунку та не потребує його подальшої детальної перевірки Верховним Судом.
Викладене дає підстави для висновку, що, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій не дослідили склад доходів позивача за останні два місяці, що передують незаконному звільненню, та мають ураховуватися при обрахунку середнього заробітку, а отже розрахував середньоденну заробітну плату (1303,24 грн) з неправильним застосуванням пунктів 3, 4 розділу ІІІ Порядку № 100, відповідно до яких при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються виплати, що мають постійний характер (основна заробітна плата доплати, надбавки, премії), без виключення сум відрахування (на податки, стягнення аліментів тощо), та не включаються одноразові виплати.
Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи, що не були встановлені в судовому рішенні, або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій про суму належного до стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача є передчасними та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак оскаржувані судові рішення у цій частині не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, установленим статтею 242 КАС України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Статтею 351 КАС України визначено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Ураховуючи те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків щодо задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді, проте мотиви задоволення належить змінити з урахуванням висновків, наведених Судом у цій постанові, а також належить змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в цій частині.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Ураховуючи, що касаційна скарга Жовківської міської ради Львівського району Львівської області містила доводи щодо незгоди з висновками судів у частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, які знайшли підтвердження у ході касаційного перегляду, оскаржувані судові рішення у цій частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи у цій частині суду першої інстанції необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, витребувати довідку про середній заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням і в залежності від установленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України та приписів Порядку № 100.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв`язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення, зміни рішень судів попередніх інстанцій шляхом викладення їхніх мотивувальних частин у редакції цієї постанови в частині поновлення позивача на посаді та зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції в цій частині; у частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи у цій частині вимог на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05.07.2023 у справі №904/8884/21.
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 в частині, якою залишено без змін додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 також необхідно скасувати.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу передачі на новий розгляд, колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України, розподіл судових витрат у справі має здійснити суд, який ухвалить остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 350, 351, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Жовківської міської ради Львівського району Львівської області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління просторового розвитку та земельних ресурсів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області) змінити щодо мотивів задоволення позовних вимог в цій частині, виклавши їхні мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
Змінити резолютивну частину рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування та архітектури Жовківської міської ради Львівського району Львівської області з 13.07.2023».
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 у частині стягнення з Жовківської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2023 по 19.03.2025 у сумі 548 664 (п`ятсот сорок вісім тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 04 копійки з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Львівського окружного адміністративного суду.
Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 в частині, якою залишено без змін додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025, скасувати.
В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді | Ж.М. Мельник-Томенко Л.О. Єресько   А.В. Жук