Справа № 466/13628/23                        Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н. Л. 
Провадження № 22-ц/811/1497/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
представника ТОВ «Цикл Фінанс» Ткачук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03 квітня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк Михайло Романович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 грудня 2007 року між нею та АТ «Райффайзен Банк» укладено кредитний договір № 014/0046/82/54668, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався повернути його у визначений строк зі сплатою відсотків. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня між нею та АТ «Райффайзен Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Я.В. за реєстровим № 6262, відповідно до умов якого передано в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 . 11 серпня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №1484 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 . На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. перебуває виконавче провадження № 55741445 від 07 лютого 2018 року щодо боржника ОСОБА_1 , відкрите на підставі виконавчого напису №1484 від 10 серпня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, за рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 , задовольнити вимоги АТ «Райффайзен Банк» в загальному розмірі 233 587,75 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 843 217,57 грн., а також стягнення за вчинення виконавчого напису плати в сумі 29 411,76 грн. Вважає, що виконавчий напис від 11 серпня 2010 року №1484 про звернення стягнення на предмет іпотеки вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначає, що АТ «Райффайзен Банк» не надало приватному нотаріусу всіх документів, необхідних для отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами відповідно до п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, недотрималося процедур, які були зазначені Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17, а саме, АТ «Райффайзен Банк»: не надсилало на адресу позивача повідомлення, в якому повідомляє про початок процедури стягнення боргу; не надало приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Сиротяку М.Р. всіх документів, на підставі яких підтверджується безспірність вимоги. З наведених підстав просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1484, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. від 11 серпня 2010 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв.м, загальною площею 249,5км.м, який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк».
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовано забезпечення позову у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні №55741445, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов`ю Володимирівною, на підставі виконавчого напису № 1484, вчиненого 11 серпня 2010 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Михайлом Романовичем про звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк», застосоване ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 28.12.2023 року.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позивачем не доведено порушення приватним нотаріусом Сиротяком М.Р. процедури вчинення виконавчого напису та неподання АТ «АТ «Райффайзен Банк» необхідних документів для одержання виконавчого напису нотаріуса, оскільки сума заборгованості стягнута з ОСОБА_1  на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року та сума зазначена у виконавчому написі нотаріуса від 11 серпня 2010 року №1484 є різними, а відтак оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено за відсутності безспірної заборгованості та перевірки дійсного розміру заборгованості боржника перед стягувачем. Стверджує, що під час проведення опису та арешту майна боржника відповідно до постанови приватного виконавця від 02 травня 2018 року позивачці було вручено лише примірник постанови без виконавчого напису №1484, про існування виконавчого напису стало відомо лише 06 жовтня 2023 року. Вважає, що позивачкою не пропущено строк позовної давності, оскільки внаслідок введення карантину, а згодом воєнного стану, загальний строк позовної давності продовжено. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ТОВ «Цикл Фінанс» Ткачук А.О. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскількипозивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення приватним нотаріусом Сиротяком М.Р. процедури вчинення виконавчого напису та неподання стягувачем АТ «АТ «Райффайзен Банк» необхідних документів для одержання виконавчого напису нотаріуса.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Цикл Фінанс», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0046/82/54668 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався повернути його.
25 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №014/0046/82/54668 від 25 грудня 2007 року, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Я.В., за реєстровим № 6262, відповідно до умов якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв.м, загальна площа 249,5кв.м (далі - предмет іпотеки).
11 серпня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №1484, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв. м, загальна площа 249,5кв.м, який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 224433.55 дол.США - заборгованість за кредитом, 6405.01 дол. США – заборгованість по відсотках за користування грошовими коштами, 2749.52 дол. США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а всього 233587.75 дол. США, який було вчинено на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
У статті 89 цього Закону визначено вимоги до змісту виконавчого напису. У ньому повинні зазначатися дата його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано.
Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.
Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, в редакції, що діяла станом на 11.08.2010 року, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Згідно з пунктом 2 цього Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а)оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс викладено правовий висновок, згідно якого вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Аналогічний висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №910/5413/17).
Нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які передбачені Переліком і є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. 
 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який з огляду на вищенаведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст. 50,87,88 Закону «Про нотаріат» зазначив про те, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. 
 
В той же час, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
 
Позивач, звернувшись з позовною заявою, посилається на те, що приватним нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису, вважаючи, що для одержання виконавчого напису ПАТ «Райффайзен Банк» не подав приватному нотаріусу всі документи, передбачені п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, крім цього, не врахував те, що сума заборгованості не є безспірною.
Аналогічними є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, в редакції, що діяла станом на 11.08.2010 року, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Для з`ясування зазначених позивачем обставин, ухвалою суду від 01 квітня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяка М.Р. копії документів, на підставі яких 11 серпня 2010 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1184 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв. м, загальна площа 249,5кв.м, який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Листом від 17 квітня 2024 року №25/01-16 приватний нотаріус повідомив, що копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені за 2010 рік, знищені 03 січня 2017 року, що підтверджується актом №1 від 07.12.2026 року про вилучення до знищення документів не внесених до Національного архівного фонду.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вищезазначені доводи апеляційної скарги, в судовому засіданні з`ясовував зазначені обставини у представника ТзОВ «Цикл Фінанс» Ткачук А.О., який є правонаступником АТ «Райффайзен Банк», яка пояснила, що документи на підставі яких 11 серпня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1184 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв. м, загальна площа 249,5кв.м, який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк», в ТзОВ «Цикл Фінанс» відсутні, оскільки такі АТ «Райффайзен Банк» не передавались ТзОВ «Цикл Фінанс», а відтак надати такі суду немає можливості. 
Слід зазначити, що матеріали справи також не містять копії кредитного договору, для забезпечення виконання якого 25 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен БанкАваль» та ОСОБА_3 укладався договір іпотеки, що перешкоджає перевірити правильність нарахування заборгованості. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася саме на те, що приватним нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки для одержання виконавчого напису ПАТ «Райффайзен Банк» не подав приватному нотаріусу всі документи, передбачені п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд вважав зазначені позивачем обґрунтування позовних вимог безпідставними. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (стаття 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.( частина 1 статті 13 ЦПК України).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував те, що саме у ТзОВ «Цикл Фінанс», як правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку з відступленням права вимоги, виник обов`язок надати суду документи, з якими АТ «Райффайзен Банк» звертався до приватного нотаріуса Сиротяка М.Р. за одержанням виконавчого напису на підставі договору іпотеки від 25.12.2007 року.
Суд першої інстанції не врахував, що позивачка ОСОБА_1 не володіє зазначеними документами, а відтак не могла надати їх суду на підтвердження позовних вимог. 
За вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено жодними доказами порушення приватним нотаріусом Сиротяком М.Р. процедури вчинення виконавчого напису та неподання стягувачем АТ «АТ «Райффайзен Банк» документів, необхідних для одержання виконавчого напису нотаріуса та передбачених пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису. 
 
Дійшовши висновку про безпідставність позовних вимог, суд першої інстанції не врахував те, що доводи позивачки про те, що для одержання виконавчого напису ПАТ «Райффайзен Банк» не подав приватному нотаріусу всі документи, передбачені п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, всупереч вимог статтті 81 ЦПК України, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами. 
Вважаючи оскаржуваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 11 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №1184, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв. м, загальна площа 249,5кв.м, який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк», таким, що не підлягає виконанню, позивач також посилається на те, що сума заборгованості, на погашення якої запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, не була безспірною.
Так, як вбачається з виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 11 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1184 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв. м, загальна площа 249,5кв.м, який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк», приватним нотаріусом запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ Райффайзен Банк Аваль» для погашення заборгованості у розмірі 224433.55 дол. США - заборгованість за кредитом, 6405.01 дол. США – заборгованість по відсотках за користування грошовими коштами, 2749.52 дол. США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а всього 233587.75 дол. США, заборгованість за період з 25.12.2009 року до 06.08.2010 року.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2010 року було видано виконавчий лист на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 220031.82 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 1756382.00 грн. 
Тобто, сума заборгованості в розмірі 233587.75 дол. США, для погашення якої приватним нотаріусом вчинено оспорюваний позивачем виконавчий напис, згідно з яким розмір заборгованості визначено за період з 25.12.2009 року до 06.08.2010 року, включає і розмір заборгованості, стягнутої рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 220031.82 дол. США.
Суд першої інстанції не врахував те, що пред`явлення позову про стягнення заборгованості припиняє право кредитодавця в подальшому нараховувати проценти за користування кредитними коштами та пеню, а відтак сума заборгованості, для погашення якої вчинявся виконавчий напис, не могла бути більшою, а відтак доводи позивача та апелянта про те, що сума заборгованості, для погашення якої вчинявся виконавчий напис, не була безспірною. 
З врахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та відмову в позові з цих підстав.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що звертаючись в суд з даним позовом, позивач та його представник помилково посилалися на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012р., та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, в редакції зі змінами 2014-2024 років, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено 11.08.2010 року, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативно-правові акти в їх редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії.
 
А відтак, безпідставними та необґрунтованими є посилання апелянта на пункт 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1772 в редакції, яка не була чинною на момент вчинення виконавчого напису.
Обгрунтовуючи заяву про застосування позовної давності відповідач посилається на те, що в постанові приватного виконавця Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ільчишин Л.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02 травня 2018 року у ВП №55741445 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Сиротяка М.Р. №1484 від 11.08.2010р., міститься особистий підпис позивачки ОСОБА_1 , що є свідченням того, що ОСОБА_1 з 02.05.2018р. було достовірно відомо про наявність оскаржуваного виконавчого напису № 1484, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. 11 серпня 2010 року, і оскільки позивачка звернулась в суд з позовом лише 22.12.2023 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України, вимоги про поновлення строку на звернення до суду з позовом не заявляла, і доказів на підтвердження поважності причин пропуску позовної давності суду подано не було.
 
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до винесення рішення, є підставою для відмови у позові.
 
За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність – це строчок, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно дат статі 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п`ята статті 261 ЦК України).
При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, пре!явлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду . Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необгрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна даінвсть за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. 
Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що позивачкою пропущено позовну давність за вимогою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вважаючи, що обставин для висновку про поважність пропуску позовної давності немає, та оцінивши зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмовив у задоволенні позову саме з цієї підстави.
 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що позивачкою пропущено позовну давність за вимогою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID- 19) строки, визначені статтями 257, 258, 362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS – CoV-2» на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася. 
З врахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 18.06.218 року.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі №212/10834/21.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції чинній на день звернення до суду з позовом), у період воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду з даним позовом. 
Так як про виконавчий напис позивачці стало відомо 02 травня 2018 року, доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачці значно раніше цієї дати було відомо про вчинений виконавчий напис відповідач суду не надав, а позовні вимоги було заявлено позивачем у грудні 2023 року, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що враховуючи факт продовження загального строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено. 
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати склаждаюттся з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).
Стаття 141 ЦПК України визначає розподіл судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частина 2 статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки колгегія суддів дійшла висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача ТзОВ «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1073.60 грн. судового збору за подання позову та 1610 40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року –скасувати та ухвалити постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 серпня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р., зареєстрований в реєстрі за №1484, яким запропоновано звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 163,2кв. м, загальна площа 249,5кв.м, на підставі договору іпотеки, посвідченого Марко Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 25 грудня 2007 року, за реєстровим номером №6262, що переданий в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», для задоволення вимог ПАТ Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 224433.55 дол.США - заборгованість за кредитом, 6405.01 дол. США – заборгованість по відсотках за користування грошовими коштами, 2749.52 дол. США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а всього 233587.75 дол. США. 
Стягнути з ТзОВ «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 1073.60 грн. судового збору за подання позову та 1610 40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 12.11.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк