ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/20855/24                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 вересня 2025 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Щеглової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
                                                В С Т А Н О В И В :
Рух справи.
27.12.2023 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати наказ Державної податкової служби України від 07.11.2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» стосовно неї як директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації та наказ Державної податкової служби України від 29.11.2023 року №1502-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації з 29.11.2023 року;
- стягнути з Державної податкової служби України на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29.11.2023 року до дати фактичного поновлення позивачки на посаді директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації, а також заробітну плату, яка була не виплачена під час відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків на час проведення дисциплінарного провадження відповідно до наказів Державної податкової служби України від 11.09.2023 року №726 «Про порушення дисциплінарного провадження» та від 19.10.2023 року №859 «Про подовження строку здійснення дисциплінарного провадження».
Позов обґрунтовано тим, що спірні накази про її звільнення з посади директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації є протиправними через відсутність підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними та скасовано накази Державної податкової служби України від 07.11.2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» стосовно директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ОСОБА_1 та від 29.11.2023 року №1502-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації Державної податкової служби України з 29.11.2023 року; стягнуто з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 341 625, 32 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (т.3 а.с.216). 
Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції зробив висновок, що позивачці безпідставно у вину були поставлені порушення нею, як директору Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації, законодавства у сфері охорони державної таємниці. 
Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати, яка не виплачувалась позивачці за час відсторонення її від виконання посадових обов`язків під час проведення дисциплінарного провадження суд першої інстанції відмовив виходячи з дотримання відповідачем в цій частині вимог чинного законодавства.
Позивачка подала апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, і просить скасувати судове рішення в цій частині, через порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (т.3 а.с.243).
Доводи апеляційної скарги позивачки аналогічні доводам позовної заяви.
Зокрема, позивачкою у апеляційній скарзі наводиться судова практика з приводу позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволених позовних вимог, просить скасувати судове рішення в цій частині, через порушення норм  матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі (т.3 а.с.222).
В апеляційні скарзі відповідачем зазначаються аналогічні доводи, висловлені у суді першої інстанції у запереченнях, зокрема те, що оскаржувані накази прийняті відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, після проведення службового розслідування, яке проводилось на підставі спеціальної перевірки  Служби безпеки України (т.1 а.с.141). 
Крім того, апелянтом наголошено на судовій практиці, яка не була прийнята судом першої інстанції до уваги, і факт працевлаштування позивачки після звільнення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за двома апеляційними скаргами та витребувано справу зі суду першої інстанції.
Після надходження справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою суду від 30.05.2025 слухання справи призначено у відкрите судове засідання на 02.07.2025.
Сторони подали відзиви щодо доводів апеляційних скарг опонента (т.4 а.с. 6, 18).
Сторони у судовому засіданні підтримали доводи своїх апеляційних скарг та заперечували проти задоволення апеляційної скарги іншої сторони. 
Слухання справи продовжувалось з поважних причин.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.   

Обставини справи.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачку згідно наказу Державної податкової служби України (надалі ДПС) від 20.08.2020 року № 847-о було призначено на посаду начальника Управління охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації з 21 серпня 2020 року шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення переможця на цю посаду за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства, але не більше граничного строку, визначеного законодавством. Призначення погоджено з Міністерством фінансів України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також з Службою безпеки України.
Відповідно до наказу ДПС від 19.05.2021 року позивачку було призначено на посаду начальника Управління охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації як переможця конкурсу. 
За наказом ДПС від 31 січня 2022 року №78-о позивача була переведено на посаду директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації та 08.04.2022 під підпис була ознайомлена з посадовою інструкцією за вказаною посадою (т.1 а.с. 160. 157).   
Так, наказом Державної податкової служби України «Про проведення службового розслідування» від 07.09.2023 №720, на виконання вимог Служби безпеки України, було призначено проведення службового розслідування з 07.09.2023 по 07.10.2023 за участі представників Служби безпеки України та Міністерства фінансів України.
11.09.2023 за наказом Державної податкової служби України №726 «Про порушення дисциплінарного провадження» відносно позивачки було порушено дисциплінарне провадження, відсторонено її від виконання посадових обов`язків та Дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної податкової служби України доручено здійснити дисциплінарне провадження (т.1 а.с. 174).
Підставою для прийняття вказаного наказу стало п.п. 1.1 п. 1 Доручення в.о. Голови ДПС від 11.09.2023 № 167-д(2) до доповідної записки Департаменту забезпечення відомчого контролю від 11.09.2023 №  №1073/99-00-02-03-01-13.
Так, у доповідній записці Департаменту забезпечення відомчого контролю від 11.09.2023 №  №1073/99-00-02-03-01-13, за підписом ОСОБА_2 , зазначено наступне, що з 08.08.2023 року по 14.08.2023 року Службою безпеки України проведена спеціальна експертиза наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею в Державній податковій службі України та за її наслідками складено акт спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею в Державній податковій службі України від 18.08.2023 № 26/1/1-7735дск (вх.ДПС № 659/5/дск від 28.08.2023) (т.1 а.с.178).
Зокрема, зазначено, що в ході експертизи встановлено ряд порушень допущених посадовими особами при дотриманні законодавства про державну таємницю. 
На підставі такої доповідної записки в.о. Голови ДПС Кірієнко Т. було складено Доручення №167-д (02) від 11.09.2023, в якому вказано, що про порушення дисциплінарного провадження для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчинення дисциплінарного проступку, Департаменту забезпечення відомчого контролю доручено підготувати проекти наказів про порушення дисциплінарного провадження, та за результатами службового розслідування на підставі наказу ДПС «Про проведення службового розслідування» від 07.09.2023 №720, у разі встановлення порушень на підставі його висновків ініціювати дисциплінарні провадження для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку стосовно посадових осіб, з вини яких допущено виявлені недоліки і порушення, та вжити заходів з метою усунення недоліків (т.1 а.с176).
13.09.2023 дата відкриття (формування) дисциплінарної справи відносно позивачки (т.1 а.с.170). 
11.10.2023 відповідачем було складено Висновок службового розслідування з питань викладених в акті спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, від 18.08.2023 № 26/1/1-7735дск (вх.ДПС № 659/5/дск від 28.08.2023), проведеної Службовою безпеки України (т.1 а.с.247).
06.11.2023 ОСОБА_1 надала письмові пояснення з приводу результатів службового розслідування (т.3 а.с.39).
Згідно з наказом ДПС від 29.11. 2023 року №1502-о припинено державну службу та звільнено позивача із займаної посади у зв`язку з вчиненням державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення згідно з пунктом 4 частини 1  статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу». 
Відповідно до Наказу №1502-о підставою для припинення державної служби та звільнення позивача є наказ ДПС від 07 листопада 2023 року №30-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення, зі змісту якого вбачається, що позивач вчинила дисциплінарний проступок - порушення присяги державного службовця (т1 а.с.159).
Як зазначено в Наказі №30-дс, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є вчинення нею дисциплінарного проступку, який полягає у неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків, зокрема порушення вимог підпункту 5 пункту 43, пунктів 1, 3, 35, 40, 49, 50, 51, 77, 116, 228, 240, 252, 336, 363, 376, 415, 434, 445, 758, 760 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18грудня 2013 року № 939 (далі - Порядок №939) та вимог статей  5,  21,  30,  37 Закону України від 21 січня 1994 року №3855-ХІІ «Про державну таємницю», а саме незабезпечення внесення пропозицій щодо внесення змін до організаційно-розпорядчих документів ДПС у частині візування проектів наказів про призначення (звільнення) осіб відповідно до номенклатури посад, невиконання висновків комісії Міністерства фінансів України, викладених в акті перевірки стану охорони державної таємниці, недотримання порядку погодження призначення кандидатів на номенклатурні посади тощо. Зазначені порушення директором Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації ОСОБА_1  призвели до загрози витоку секретної інформації.
На думку відповідача, такі дії позивача є дисциплінарним проступком і кваліфікуються як порушення Присяги державного службовця. Під порушенням присяги відповідач розуміє скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює виконання ним своїх обов`язків надалі. За вчинений дисциплінарний проступок до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом 1 частини 2 статті 65 Закону - звільнення за порушення присяги державного службовця.
Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Частиною другою  статті 3 Конституції України  встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави
Згідно зі  статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.    
Конституція України    має найвищу юридичну силу.    Закони    та інші нормативно-правові акти приймаються на основі    Конституції України    і повинні відповідати їй.
Норми    Конституції України    є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі    Конституції України    гарантується.
Статтею 24 Конституції України  визначається, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до  статті 38 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (в редакції тут і далі на день спірного наказу) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях (надалі - Закон  № 889-VІІІ).
Згідно  статті 8 Закону № 889-VІІІ державний службовець зобов`язаний, зокрема, дотримуватися   Конституції   та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Стаття 87 цього Закону передбачає підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Приписами  статті 64 Закону №889-VІІІ  встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно- правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Стаття 65 цього Закону визначає підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.
Так, частиною 1 цієї статті, передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно п.1 ч.2 цієї статті, дисциплінарними проступком є порушення Присяги державного службовця. 
Згідно вимог  ст. 67 Закону України №889-VІІІ  дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Відповідно до  статті 72 Закону України №889-VІІІ державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини 2  статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.
Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження; впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи; перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.
Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження (ч. 3  ст. 72 Закону України №889-VІІІ). 
Частиною 4 зазначеної статті визначено, що у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.
Закон України «Про державну таємницю» (в редакції на день прийняття спірного наказу, надалі - Закон № 3855-ХІІ) регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.
Згідно ч.1 ст.1 Закону № 3855-ХІІ державна таємниця (чи секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.
Стаття 5 Закону № 3855-ХІІ визначає компетенцію державних органів, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у сфері охорони державної таємниці.
Президент України, забезпечуючи національну безпеку, видає укази та розпорядження з питань охорони державної таємниці, віднесених цим Законом та іншими законами до його повноважень.
Рада національної безпеки і оборони України координує та контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері охорони державної таємниці.
Кабінет Міністрів України спрямовує та координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади щодо забезпечення здійснення державної політики у сфері охорони державної таємниці.
Центральні та місцеві органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику у сфері охорони державної таємниці в межах своїх повноважень, передбачених законом.
Спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України.
Забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.
Статтею 20 Закону № 3855-ХІІ передбачено  дозвільний порядок провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, та режим секретності.
Державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.
Статтею 21 Закону № 3855-ХІІ визначено  режимно-секретні органи.
В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.
Створення, реорганізація чи ліквідація РСО здійснюються за погодженням із Службою безпеки України. У своїй роботі РСО взаємодіють з органами Служби безпеки України.
До складу режимно-секретного органу входять підрозділи режиму, секретного діловодства та інші підрозділи, що безпосередньо забезпечують охорону державної таємниці, залежно від специфіки діяльності державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації.
В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях із значним обсягом робіт, пов`язаних з державною таємницею, вводиться посада заступника керівника з питань режиму, на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО.
В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях з незначним обсягом робіт, пов`язаних з державною таємницею, де штатним розписом не передбачено створення РСО, облік і зберігання секретних документів, а також заходи щодо забезпечення режиму секретності здійснюються особисто їх керівниками або спеціально призначеним наказом керівника працівником після створення необхідних умов, що забезпечують режим секретності. На них поширюються обов`язки та права працівників РСО.
Призначення осіб на посади заступників керівників з питань режиму, начальників РСО та їх заступників, а також видання наказу про покладення на окремого працівника обов`язків щодо забезпечення режиму секретності здійснюється за погодженням з органами Служби безпеки України та РСО вищестоящих державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.
РСО комплектуються спеціалістами, яким надано допуск до державної таємниці із ступенем секретності "цілком таємно", якщо характер виконуваних робіт не вимагає допуску до державної таємниці із ступенем секретності "особливої важливості". Якщо державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа або організація не провадить діяльність із секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "особливої важливості", РСО такого органу, підприємства, установи або організації комплектується спеціалістами, яким надано допуск до державної таємниці зі ступенем секретності "таємно".
Основними завданнями РСО є:
а) недопущення необгрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації;
б) своєчасне розроблення та реалізація разом з іншими структурними підрозділами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій заходів, що забезпечують охорону державної таємниці;
в) запобігання розголошенню секретної інформації, випадкам втрат матеріальних носіїв цієї інформації, заволодінню секретною інформацією іноземними державами, іноземними юридичними особами, іноземцями, особами без громадянства та громадянами України, яким не надано допуску та доступу до неї;
г) виявлення та закриття каналів просочення секретної інформації в процесі діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації;
д) забезпечення запровадження заходів режиму секретності під час виконання всіх видів робіт, пов`язаних з державною таємницею, та під час здійснення зовнішніх відносин;
е) організація та ведення секретного діловодства;
є) здійснення контролю за станом режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та на підпорядкованих їм об`єктах.
РСО мають право:
а) вимагати від усіх працівників державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, а також відряджених неухильного виконання вимог законодавства щодо забезпечення охорони державної таємниці;
б) брати участь у розгляді проектів штатних розписів державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації та підвідомчих їм установ, підприємств у частині, що стосується РСО, вносити пропозиції щодо структури та чисельності працівників цих органів;
в) брати участь у проведенні атестації працівників, що виконують роботи, пов`язані з державною таємницею, а також у розгляді пропозицій щодо виплати в установленому нормативними актами порядку компенсації за роботу в умовах режимних обмежень;
г) залучати спеціалістів державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації до здійснення заходів щодо охорони державної таємниці;
д) здійснювати перевірки стану й організації роботи з питань захисту державної таємниці і забезпечення режиму секретності у підрозділах державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, а також у підвідомчих їм установах та підприємствах, давати відповідні рекомендації;
е) здійснювати перевірки додержання режиму секретності на робочих місцях працівників, що мають допуск до державної таємниці, вмісту спецсховищ (приміщень, сейфів, металевих шаф, спецчемоданів, спецпапок тощо), наявності документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації;
є) порушувати перед керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації питання про призначення службових розслідувань за фактами порушень режиму секретності та секретного діловодства, про притягнення осіб до відповідальності згідно з законом, а також давати рекомендації щодо обов`язкових для виконання вказівок керівникам підрозділів державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації та підвідомчих їм установ, підприємств з питань забезпечення режиму секретності;
ж) брати участь у службових розслідуваннях, у встановленому порядку вимагати від працівників державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації письмових пояснень щодо фактів розголошення ними секретних відомостей, втрати матеріальних носіїв секретної інформації, інших порушень режиму секретності;
з) вносити пропозиції керівникові державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації про припинення робіт, пов`язаних з державною таємницею, в структурних підрозділах, якщо умови для їх виконання не відповідають вимогам режиму секретності; опечатувати приміщення, де ведуться такі роботи або зберігаються матеріальні носії секретної інформації;
и) одержувати від громадян, яким оформляються документи на допуск до державної таємниці, анкетні дані;
і) використовувати засоби зв`язку та вести в установленому порядку поштово-телеграфне листування з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями та їх РСО з питань забезпечення режиму секретності;
ї) мати печатку з найменуванням РСО, а також інші печатки та штампи установленої форми.
Передача функцій РСО будь-яким іншим підрозділам державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації не допускається.
Статтею 30 Закону № 3855-ХІІ визначено  компенсацію громадянам у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці.
У разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень,  види, розміри та порядок надання  якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 37 Закону № 3855-ХІІ визначає контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.
Керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій зобов`язані здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.
Державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, що розміщують замовлення у підрядників, зобов`язані контролювати стан охорони державної таємниці, яка була передана підрядникам у зв`язку з виконанням замовлення.
Державні органи, яким рішенням державного експерта з питань таємниць було надано право вирішувати питання про доступ державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій до конкретної секретної інформації, зобов`язані контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які виконують роботи, пов`язані з відповідною державною таємницею, або зберігають матеріальні носії зазначеної секретної інформації.
Контроль за додержанням законодавства про державну таємницю в системі Служби безпеки України здійснюється відповідно до  Закону України  "Про Службу безпеки України".
Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці. Висновки Служби безпеки України, викладені в актах офіційних перевірок за результатами контролю стану охорони державної таємниці, є обов`язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій незалежно від їх форм власності.
Порядок організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року № 939 (далі - Порядок №939).
Відповідно до статті 1 КЗпП України вказаний кодекс регулює відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Статтею 3 КЗпП України  передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до  статті 4 КЗпП України  складається з  Кодексу законів про працю України  та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Пунктом 1 частини першої    статті 40     КЗпП України     визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до частини 2  статті 235 Кодексу законів про працю України  при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно зі  статтею 27 Закону України «Про оплату праці»  порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100  (далі також - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
При цьому, згідно з пунктом 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Висновки суду.
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачка за наказом ДПС від 31.01.2022 року №78-о була призначена на посаду директора Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації та 08.04.2022 була ознайомлена з посадовою інструкцією за цією посадою. 
Відповідач  11.09.2023 на підставі Доручення в.о. Голови ДПС від 11.09.2023 № 167-д(2) та доповідної записки Департаменту забезпечення відомчого контролю ДПС від 11.09.2023 №  №1073/99-00-02-03-01-13, прийняв наказ №726 «Про порушення дисциплінарного провадження» відносно позивачки, яким останню було відсторонено від виконання посадових (т.1 а.с. 174).
Вказаний наказ позивачка не оскаржувала.
З огляду на вказані обставини та враховуючи чинне законодавство, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати, яка не виплачувалась під час відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків на час проведення дисциплінарного провадження, не підлягають задоволенню, оскільки протиправність наказу про відсторонення не встановлено судовим рішенням, і відсторонення працівника від виконання посадових обов`язків віднесено до дискреційних повноважень суб`єкта призначення, що передбачено ст. 72 Закону №889-VІІІ.
Крім того, положення частини 2  статті 235 Кодексу законів про працю України  не розповсюджуються на період, що передував звільненню.
На підставі вказаного, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, і колегія суддів вважає такий висновок правильним через їх недоведеність, внаслідок чого й апеляційна скарга позивачки не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує такий правильний висновок суду першої інстанції з цього питання.
Щодо інших висновків суду першої інстанції з приводу задоволених позовних вимог.
Так, позивачка була звільнена на підставі пункту 4 частини 1  статті 87 Закону №889-VIII  - вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення (як зазначено у спірному наказі про звільнення).
Дисциплінарним проступком, який передбачає звільнення, відповідач визнав вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, який полягає у неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків, зокрема порушення вимог підпункту 5 пункту 43, пунктів 1, 3, 35, 40, 49, 50, 51, 77, 116, 228, 240, 252, 336, 363, 376, 415, 434, 445, 758, 760 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18грудня 2013 року № 939 (далі - Порядок №939) та вимог статей  5,  21,  30,  37 Закону України від 21 січня 1994 року №3855-ХІІ «Про державну таємницю».
Так, матеріалами справи підтверджено, що згідно з наказом від 21.02.2020 №95 «Про Дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Державної податкової служби України» утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Державної податкової служби України та затверджено її склад.
Наказом Державної податкової служби України «Про подовження строку здійснення дисциплінарного провадження» №859 від 19.10.2023 року продовжено по 09.11.2023 року строк здійснення дисциплінарного провадження стосовно позивача.
Так, у висновку Служби безпеки України зазначено наступне, що у зв`язку з виявленими фактами порушень, які створили загрози витоку секретної інформації, відповідно до вимог пункту 777 Порядку №939, керівництву Державної податкової служби України, із залученням працівників Міністерства фінансів України, рекомендовано провести службові розслідування за фактами: перебування на номенклатурній посаді ОСОБА_3 , якій не надано допуску до державної таємниці; створення відомчих нормативних актів, що не відповідають вимогам законодавства України про державну таємницю; порушення порядку погодження призначення на посаду заступника начальника режимно-секретного органу кандидата, який не відповідає кваліфікаційним вимогам; порушення порядку призначення на посаду начальника мобілізаційного відділу особи, яка не має допуску до державної таємниці.
Відповідно до вимог п. 779 Порядку № 939 для проведення службового розслідування призначається комісія з проведення службового розслідування у складі не менш як трьох осіб, до якої включаються досвідчені працівники, яким надано допуск до державної таємниці за відповідною формою та доступ до секретної інформації.
Проте, три члена комісії, а саме директор Департаменту забезпечення відомчого контролю ДПС та Голова комісії з проведення службового розслідування Адамчук К.С., заступник начальника управління - начальник відділу моніторингу, аналізу та оцінки стану опрацювання податкових ризиків управління моніторингу та аналізу Департаменту забезпечення відомчого контролю, заступник Голови комісії з проведення службового розслідування Огнарьов Є.А. та головний державний інспектор відділу внутрішнього контролю управління організаційно-контрольного забезпечення Департаменту організації роботи Служби ДПС Бабабніна Ю.В. не мають допуску та їм не надано доступу до державної таємниці.
Вказана обставина відповідачем-апелянтом не спростована. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що комісія для проведення службової перевірки щодо доводів Служби безпеки України про загрози витоку інформації та інших порушень режиму секретності, була сформована  з порушенням п.770 Порядку № 939, що стало підставою для належного опрацьовування секретних документів та їх професійної оцінці. 
Порушення порядку проведення перевірки є підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яке прийнято за наслідками такої перевірки. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що як наслідок, не використання усіх передбачених законодавством у сфері охорони державної таємниці механізмів здійснення перевірки, у тому числі опрацювання секретних документів на наявність у них відповідних резолюцій та підписів виконавців про опрацювання цих секретних документів (вимоги пунктів 100, 116 Порядку № 939), ставить під сумнів об`єктивність та повноту здійсненої у ДПС перевірки щодо виявлених Службою безпеки України загроз витоку інформації, а саме можливості надання доступу до секретної інформації посадовим особам ДПС, які призначені на посади, перебування на яких передбачає наявність допуску до державної таємниці відповідної форми, але які на момент призначення не мали цього допуску.
Щодо іншого порушення - неналежне виконання позивачем посадових обов`язків, а саме: незабезпечення внесення пропозицій щодо внесення змін до організаційно-розпорядчих документів ДПС у частині візування проектів наказів по призначення (звільнення) осіб відповідно до номенклатури посад; невиконання висновків комісії Міністерства фінансів України, викладених в акті перевірки стану охорони державної таємниці. 
Матеріалами справи підтверджено, що позивачкою як директором Департаменту охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації, організовано складання Плану заходів щодо усунення порушень та недоліків законодавства у сфері охорони державної таємниці у Державній податковій службі України (№338/99-00-15-01-08 від 07.04.2023), який 07.04.2023 затверджено в.о. Голови ДПС (далі - План № 338), і у подальшому до цього плану були внесені зміни, а саме перенесення термінів виконання, оскільки заплановані дати виконання не в повній мірі відповідають часу для їх опрацювання у взаємодії з іншими структурними підрозділами ДПС з урахуванням вимог усіх законодавчих та нормативних актів та змін до них (у тому числі організаційно-розпорядчих актів ДПС), якими врегульовано виконання завдань та функцій РСО ДПС.
Для використання в роботі до Департаменту організації роботи служби (як головному виконавцю пунктів 1 та 5 Плану №388), Департаменту персоналу, Департаменту інфраструктури та господарського забезпечення, Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ДПС Департаментом надіслано витяги з Плану заходів щодо усунення порушень та недоліків від 10.04.2023 №342/99-00-15-01-08, від 11.04.2023 №344/99-00-15-01-08, від 10104.2023 №345/99- 00-15-01-08, від 11.04.2023 №346/99-00-15-01-08 відповідно.
Натомість, Департаментом організації роботи служби з посиланням на положення відомчого розпорядчого акту - Регламенту Державної податкової служби України, затвердженого наказом ДПС від 26.06.2023 № 6, було відмовлено у організації приведення відомчих актів, що стосуються питань організації роботи режимно-секретного органу у відповідність до вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці (лист № 923/99-00-01-01-02-08 від 03.05.2023). Також, було вказано на те, що Департаментом охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до вимог Регламенту ДПС необхідно було погодити План № 388 з зацікавленими структурними підрозділами та Департаментом організації роботи служби.
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що вказане не відповідає вимогам законодавства у сфері охорони державної таємниці, оскільки РСО - є самостійним структурним підрозділом, що безпосередньо підпорядковується керівнику установи, який створений з метою здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності у державній установі та має право давати рекомендації керівнику установи щодо обов`язкових для виконання вказівок керівникам підрозділів установи з питань забезпечення режиму секретності (частина 1, пункт «є» частини 9  статті 21 Закону України «Про державну таємницю»).
Крім того, саме на РСО покладено обов`язок розроблення плану усунення недоліків та порушень, виявлених у ході перевірок стану організації охорони державної таємниці контролюючими органами (пункт 759 Порядку № 939), а передача функцій РСО будь-яким іншим підрозділам державного органу не допускається (частина 10  статті 21 Закону України «Про державну таємницю»).
Таким чином, посадовими особами та керівником Департаменту організації роботи служби з посиланням на норми Регламенту ДПС (відомчого розпорядчого документа) було відмовлено у виконанні вказівок в.о. Голови ДПС, визначених у Плані № 388, які базувалися на вимогах Закону та Порядку №939.
У подальшому, з метою виконання пунктів 1 та 5 Плану № 388, з огляду на те, що Департаментом організації роботи служби було відмовлено у організації їх виконання за вказівкою позивача підготовлено доповідну записку в.о. Голови ДПС  «Про організацію вирішення питань: щодо обмеження кола осіб, які мають доступ до відомостей, що містяться у наказах про доступ до державної таємниці; щодо здійснення РСО ДПС контролю за дотриманням установленого порядку доступу працівників ДПС до відомостей, що становлять державну таємницю» (обл. № 961/99-00-15-01-13 від 31.07.2023).
Отже, оскільки, для виконання положень викладених у цій доповідній записці, в.о. Голови ДПС необхідно було прийняти управлінське рішення, РСО ДПС, відповідно до вимог пункту 3.3.10 глави 3.3 розділу III Регламенту ДПС, було підготовлено проект цього управлінського рішення, який разом з доповідною запискою направлено листом РСО ДПС від 08.02.2023 № 981/99-00-15-01-08 на візування до Департаменту організації роботи служби та Департаменту персоналу.
За результатами опрацювання доповідної записки, проект управлінського рішення до неї Департаментом організації роботи служби та Департаментом персоналу погоджено не було.
Департаментом організації роботи служби не було надано зауважень та пропозицій до доповідної записки, натомість проект управлінського рішення не був завізований (не надано відповіді щодо згоди його завізувати).
Департаментом персоналу (лист від 15.08.2023 № 1048/99-00-11-01-03-08) було вказано на недоцільність внесення змін до підпункту 3.5.5.1 пункту 3.5.5. розділу III Регламенту ДПС, оскільки відповідно до вимог пунктів 82, 83 розділу II Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № , проекти наказів з кадрових питань (зокрема про прийняття на роботу) візуються зокрема працівником кадрової служби, який його створив та його керівником, посадовими особами структурного підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції, уповноваженою особою юридичної служби.
Як наслідок, невиконання Департаментом організації роботи служби пунктів 1, 5 Плану №388 та непогодження ним та Департаментом персоналу проекту управлінського рішення до вищезазначеної доповідної записки унеможливило усунення у повному обсязі у ДПС порушень та недоліків, викладених Мінфіном у Акті комплексної перевірки забезпечення охорони державної таємниці у Державній податковій службі України (вх. ДПС № 21914/дск від 22.03.2023), що і було виявлено та зафіксовано комісією Служби безпеки України.
Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і апелянтом-відповідачем не спростовано, через що суд першої інстанції правильно зробив висновок, що порушення, за які позивачку притягнуто до відповідальності, а саме підпункту 5 пункту 42 Порядку № 939  та невиконання висновків комісії Міністерства фінансів України, викладених в акті перевірки стану ОДТ, порушення вимог статей  21,  37 Закону України «Про державну таємницю»  та пункту Порядку № 758, безпідставно поставлено у вину позивачу, оскільки за виконання вищенаведених положень були відповідальні інші посадові особи. 
Суд першої інстанції ретельно проаналізував вищенаведені докази, посадові інструкції.
Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем правомірність спірних наказів з огляду на положення ст.2 КАС України, оскільки порядок проведення перевірки проведено з порушенням і вину позивачки не доведено належними доказами.
З приводу висновків суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.11.2023 року до дати фактичного поновлення позивачки на посаді, слід зазначити, що суд першої інстанції врахував довідку про заробітну плату позивачки, правильність складання якої сторони не оспорювали, та врахував судову практику Верховного Суду.
З огляду на надані докази, в тому числі щодо працевлаштування позивачки у період незаконного звільнення, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги в цій частині, в тому числі і щодо розміру виплати.
Таким чином доводи апелянта-відповідача не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, в тому числі і щодо застосування судової практики Верховного Суду з аналогічних спорів.
Надаючи оцінку всім іншим доводам апелянтів, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».
Згідно зі  ст. 6 КАС України  та  ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують уваги. 
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно  ст. 316 КАС України  залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до  ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Повний текст виготовлено 15.09.2025.
Керуючись ст.ст.  243,  244,  250,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.                       

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова                                                                      
                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                    В.В. Файдюк