УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/6070/24 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого          Павицької Т.М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,
за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу цивільну справу №296/6070/24 за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1   - ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Єригіної І.М. у м. Житомирі, 
в с т а н о в и в :
У  липні 2024  року акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось до суду із даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 128370,84 грн. та судовий збір. Позов обґрунтовано тим, що 20.03.2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20.03.2018 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка  НОМЕР_1 . Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, остання не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), що спричинило виникнення у неї зазначеної заборгованості. 
Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2025 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 20.03.2018 року станом на 21.03.2024 року у розмірі 128370 грн. 84 коп. та 3028,00 грн судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно з рішенням суду, заборгованість 128370,84 грн складається виключно з тіла кредиту (без відсотків, штрафів, пені). Не зрозуміло яким чином початковий кредитний ліміт 100000,00 грн збільшився до 128370,84 грн (на 28370,84 грн або на 28,37%), якщо: це виключно тіло кредиту; банк не стверджує про додаткове надання коштів; відсутні будь-які пояснення такого зростання. Судом як доказ умов договору від 20.03.2018 прийнято Умови і правила обслуговування, затверджені 24.11.2021 та набули чинності з 27.11.2021 – через 3 роки та 8 місяців після укладення договору. «Матеріали справи не містять підтверджень, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами». ОСОБА_1 не ознайомлювалася з умовами, затвердженими у 2021 році; не отримувала повідомлень про зміну умов; не підписувала додаткових угод про зміну умов; не погоджувала зміну кредитного ліміту. Неможливо встановити дійсні умови договору 2018 року та перевірити правильність нарахувань. Анкета-заява не містить істотних умов кредитного договору. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Для кредитного договору істотними умовами є (статті 1054-1055 ЦК України): сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка, порядок повернення кредиту, відповідальність за невиконання. Анкета-заява не містить жодної з істотних умов. Анкета містить лише загальну фразу про те, що «анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір». Відсутність доказів фактичного надання кредитних коштів за кредитним договором, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові (стаття 1054 ЦК України). Банк повинен довести виконання цього обов`язку. Доказами надання кредиту є: меморіальний ордер про перерахування коштів; платіжне доручення; виписка з рахунку про зарахування коштів; ·інші первинні банківські документи. Банк надав лише: Анкету-заяву (без істотних умов); довідку про наявність рахунку від 05.08.2024; довідку про розмір кредитного ліміту від 05.08.2024; інформацію про рух коштів від 05.08.2024; односторонній розрахунок заборгованості. Усі документи складені банком в односторонньому порядку, датовані 2024 роком (через 6 років після нібито укладення договору) і не є первинними документами, що підтверджують надання кредиту у 2018 році.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.
Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, що 20 березня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.
В даній анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). 
Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
В анкеті-заяві відповідач висловила свою згоду саме на укладення такого договору з використанням мобільного додатку та доступу до електронних інформаційних ресурсів, задля чого отримала відповідний електронний ключ та електронний підпис.
Згідно із п. 3 анкети-заяви, відповідач беззастережно погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти її про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.
Тобто, зі змісту анкети-заяви відповідач надала дозвіл на встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку.
Крім того, в п.6 анкети-заяви зазначено: «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором.
Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного цифрового підпису».
Відповідачу згенеровано ключову пару з особистим електронним ключем та відповідним їй відкритим ключем, реквізити якого містяться в анкеті-заяві.
Відповідно до пункту 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі та електронної печатки в банківській системі України» використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим електронним підписом) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.
Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів доходить висновку про укладеність вищевказаного договору про надання банківських послуг «Mоnobank» між відповідачем та АТ «Універсал Банк».
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання банківських послуг «Mоnobank». 
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок НОМЕР_1 , чорна карта, зі строком дії картки - до 07/24. Наведене підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 05.08.2024.
Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.03.2018 за карткою НОМЕР_2 станом на 05.08.2024, кредитний ліміт 20.03.2018 встановлено у розмірі 20 000,00 грн.; 14.08.2018 збільшено до 35 000,00 грн.; 30.10.2018 збільшено до 60 000,00 грн.; 09.01.2019 збільшено до 80 000,00 грн.; 09.02.2021 збільшено до 100 000,00 грн.
Із виписки руху коштів по картці від 05.08.2024 за період з 20.03.2018 по 21.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою НОМЕР_2 . Кредитний ліміт станом на 21.03.2024 становить 100 000,00 грн., заборгованість станом на 21.03.2024 – 128 370,84 грн. За період з 20.03.2018 по 21.03.2024 ОСОБА_1 було знято та списано в рахунок оплати нею товарів та послуг кошти на загальну суму 1 256 622,58 грн., а поповнено картковий рахунок на загальну суму 1 128 251,74 грн.
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.03.2018, укладеного між «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , слідує, що остання користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість. Станом на 21.03.2024 заборгованість за наданим кредитним договором становить 128 370,84 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Заборгованість за відсотками, пенею - 0,00 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "Універсал Банк" не повернуті, банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо надання кредиту, а остання порушила порядок та строки виконання зобов`язань за кредитним договором, тому позовні вимоги АТ "Універсал Банк" про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Дослідивши виписку по рахунку, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтверджувала свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.
Колегія суддів зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування ОСОБА_1 кредитними коштами та неналежне виконання нею своїх обов`язків з погашення кредиту.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20.
ОСОБА_1 у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання та використання кредитних коштів, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду.
Крім того, позивач, звертаючись до суду із даним позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені чи інших платежів, умови яких між сторонами не погоджено.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості за наданим тілом кредиту, що є різницею між сумами отриманих ОСОБА_1 коштів та сумами, що зараховані в погашення заборгованості.
Звертаючись до суду із даним позовом АТ «Універсал Банк» просив стягнути із відповідача 128 370,84 грн тіла кредиту.
Із виписки руху коштів по картці від 05.08.2024 за період з 20.03.2018 по 21.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою НОМЕР_2 . Кредитний ліміт станом на 21.03.2024 становить 100 000,00 грн., заборгованість станом на 21.03.2024 – 128 370,84 грн. За період з 20.03.2018 по 21.03.2024 ОСОБА_1 було знято та списано в рахунок оплати нею товарів та послуг кошти на загальну суму 1 256 622,58 грн, а поповнено картковий рахунок на загальну суму 1 128 281,74 грн.
З огляду на викладене, заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 20.03.2018 за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк», становить 128 370,84 грн (1 256 622,56 грн – 1 128 251,74 грн). 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 була ознайомлена саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі №6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.
Крім того, у позові АТ «Універсал Банк» посилалося на те, що 20.03.2018 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодилася з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані їй для ознайомлення.
Проте, наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.
Водночас колегія суддів враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 18 листопада 2025 року.

Головуючий 

Судді