Справа № 755/7324/24                                    Головуючий в суді І інстанції МарченкоМ.В.
Провадження № 33/824/3810/2025                    Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 вересня 2025 року                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
за участі секретаря судового засідання Павлової В.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
                                                                  ВСТАНОВИВ:     
                        
Постановою Дніпровського  районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року накладено на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (605 грн 60 коп.) в дохід держави.
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 18 квітня 2024 року, близько 00 год. 01 хв., в порушення п.п. «а» п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - Правила), з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя) керував в м. Київ по проспекту Павла Тичини 19, автомобілем Форд Фієста НОМЕР_1 , від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.
Не погоджуючись з постановою Дніпровського  районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційна скарга підписана особисто особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, жодних обставин щодо представлення інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції адвокатом не указано.
Також у апеляційній скарзі заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. В обгрунтування клопотання посилається на те, що в суді першої інстанції, судове засідання, у якому було ухвалено судове рішення (13.03.2025) було проведено без захисника та ОСОБА_1 . Текст оскаржуваної постанови ним не було отримано. Лише 10.04.2025 захисником ОСОБА_1 було виявлено наявність оскаржуваної постанови і в цей же день захисником подано апеляційну скаргу. 26.05.2025 було проведено засідання апеляційного суду та розгляд справи відкладено на 23.06.2025 на 15:30. Проте в цей день згідно із повідомленням у відділі інформації йому було повідомлено про зняття справи з розгляду та винесення судом постанови про повернення апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує наступне.
Згідно із ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 до апеляційної скарги не додано доказів неправильного повідомлення відділом інформації апеляційного суду про зняття справи з розгляду.
Однак, з огляду на наведені обгрунтування та з метою забезпечення права на апеляційне оскарження апеляційний суд дійшов висновку щодо можливості поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо незгоди з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вказує, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення ним п. 2.5 ПДР України, а саме, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в матеріалах справи наявний чек з приладу "Драгер" і відсутні докази незгоди з такими результатами. З урахуванням наведеного мав би бути складений протокол за порушення п. 2.9а  ПДР України, а не за п. 2.5 наведених правил.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату та час розгляду його справи був повідомлений належним чином направленим повідомленням на адресу апелянта, яка указана ним в апеляційній скарзі (а.с.95) та роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти за номером трекінгу 0610268099380.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
У частині другій указаної статті наведений перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Справа про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, до такого переліку не відноситься. Відтак присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій адміністративні справі не є обов`язковою, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У матеріалах справи наявні докази про завчасне сповіщення про місце і час розгляду цієї справи, про що зазначено вище у тексті цієї постанови, та жодних клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.
Також судом апеляційної інстанції враховано неодноразову неявку ОСОБА_1 та його захисника в суді першої інстанції за період з 13.05.2024 року по 13.03.2025 року, про що зазначено судом першої інстанції в тексті оскаржуваної постанова та підтверджено матеріалами справи.
Судом апеляційної інстанції було забезпечене право на апеляційне оскарження, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, висловила свої заперечення проти оскаржуваного судового рішення, відтак підстав для відкладення розгляду цієї справи не встановлено.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 17.04.2024 року о 23 годині 56 хвилин, керував автомобілем марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Павла Тичини, 19 у м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя.
Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на боді-камери поліцейських, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України за що відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1   у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №530538 від 18.04.2024;
- на відеозаписі із нагрудної бодікамери N?472254,473418 працівника поліції, що здійснював оформлення адміністративного правопорушення, де також зафіксована відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння;
- результатом проходження огляду на стан сп`яніння на місці, яким зафіксовано стан сп`яніння 0,62 проміле, з яким ОСОБА_1 не погодився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КМНКЛ "Соціотерапія" у м. Київ від 18.04.2024 в 00:00 год.;
- у рапорті заступника командира роти №3 батальйону №3 полку №2 управління патрульної поліції у м. Київ Депертаменту патрульної поліції капітана поліції;
- у довідці щодо доопрацювання матеріалів відносно ОСОБА_1 від 12.06.2024;
- у рапорті інспектора роти №3 батальйону №3 полку №2 управління патрульної поліції у м. Київ Депертаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції від 12.06.2024.
Вказані докази здобуті з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме:  запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя, виявлені працівниками поліції 17.04.2024 року о 23:56 годин у ОСОБА_1 у розумінні п.2, 3, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан сп`яніння на місці чи в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол підписаний особою, яка його склала.
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах, наданих посадовою особою, яка склала протокол.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в матеріалах справи наявний чек з приладу "Драгер" і відсутні докази незгоди з такими результатами, спростовуються матеріалами справи, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, про що мотивував у постанові. 
Так, судом першої інстанції було досліджено відеозапис з бодікамер працівників поліції, що також було перевірено в суді апеляційної інстанції, з якого вбачається, що працівниками поліції за допомогою звукових та світлових сигналів у дворі будинку було зупинено автомобіль марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час відкриття водійських дверей працівником поліції було помічено та зауважено про те, що водій із пасажирського сидіння закінчував маневр пересадки до водійського сидіння. В подальшому з вищезазначеного автомобіля вийшов хлопець, який майже закінчив момент пересадки до водійського сидіння та працівники поліції попросили вийти з автомобіля також особу, яка знаходилась на пасажирському сидінні, після чого, попросили останнього надати документи. Під час встановлення особи, було з`ясовано, що автомобілем керував ОСОБА_1 , який після сигналів працівників поліції помінявся зі своїм знайомим місцями в автомобілі. Разом з тим, у знайомого ОСОБА_1 , було відсутнє водійське посвідчення, що позбавляло на той момент його права керування транспортними засобами. Під час спілкування, між ОСОБА_1 та працівниками поліції, ОСОБА_1 неодноразово пропонував працівникам поліції грошові кошти, щоб їх відпустили. 
Надалі, ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу драгер, результат якого був 0,62%, після чого, ОСОБА_1 , здійснив телефонний дзвінок, після якого, повідомив працівникам поліції, що він з не керував транспортним засобом, за кермом був його товариш, а тому результати драгеру не мають жодного відношення до даної справи. Крім того, працівниками поліції неодноразово було наголошено на тому, що вони бачили, як водій з пасажиром мінялись місцями в автомобілі та пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у закладі охорони здоров`я КМНКЛ «Соціотерапія», однак ОСОБА_1 відмовився, посилаючись на те, що він не керував транспортним засобом. В подальшому, відносно ОСОБА_1 було складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 відсутні доводи у підтвердження заперечень щодо не керування автомобілем.
Відтак, судом першої інстанції надано належну оцінку поведінці особи, яка притягується до відповідальності, що зафіксовано на відео та у протоколі про адміністративне правопорушення.
Безпідставними також є доводи про те, що мав би бути складений протокол за порушення п. 2.9а  ПДР України, а не за п. 2.5 наведених правил, оскільки, як слідує із матеріалів справи, було розпочато процедуру огляду на стан сп`яніння, встановлено стан сп`яніння на місці поліцейськими, з яким ОСОБА_1 не погодився та від подальшого огляду відмовився. З у рахуванням наведеного є правильним висновок суду першої інстанції щодо доведення порушення, яке зафіксоване у протоколі поліцейськими.
Згідно із ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до наявного у матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поставлено у вину відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя в оскаржуваній постанові, викладаючи сутність адміністративного правопорушення, яке він визнав доведеним, зазначив те, що ОСОБА_1   керував транспортним засобом з виявленими у нього поліцейськими ознаками алкогольного сп`яніння, проте відмовився від проходження огляду, що є підтвердженим у справі доказами.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Апеляційний суд зазначає, що сутність вчиненого правопорушення у відповідному протоколі викладена з достатньою повнотою і дає можливість належним чином кваліфікувати дії ОСОБА_1 , вина останнього у вчиненні вищевказаного правопорушення стверджується зібраними у справі доказами.
Так, ОСОБА_1 , користуючись своїми процесуальними правами, подав апеляційну скаргу на постанову судді Дніпровського районного суду Київської області від 13 березня 2025 року, в якій детально виклав доводи щодо її незаконності та необґрунтованості. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1   користувався своїми процесуальним правами, а тому він не був позбавлений права на захист та доступ до правосуддя.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Вина  ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов  висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
Враховуючи наведене, постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року у є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.
 
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                  Т.О. Писана