ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8117/24                            Головуючий у 1-й інстанції: Кульчицький С.О.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2025 року                                                                      м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1/апелянт/ВЧ НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 2/ ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про:
- визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі, та не проведення нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення;
- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на момент звільнення;
- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення. 
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що в порушення вимог чинного законодавства ВЧ НОМЕР_1 не нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням із служби.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на момент звільнення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 провести ОСОБА_1 виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як військовослужбовець, звільнений зі служби за призовом під час мобілізації, відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 178, має право на грошову компенсацію за неотримане речове майно. Суд відхилив посилання відповідачів на пункт 29 розділу V Інструкції № 232, зазначивши, що ця норма лише виключає можливість видачі самого речового майна при звільненні, але не обмежує права на отримання грошової компенсації. Крім того, суд врахував позицію Верховного Суду, який у своїй практиці наголошував, що військовослужбовець має бути повністю забезпечений усіма видами належного забезпечення на день виключення зі списків особового складу. Таким чином, невидача довідки та відмова у нарахуванні і виплаті компенсації за неотримане майно були визнані протиправними, а належним способом захисту є зобов`язання відповідачів провести відповідні нарахування, видати довідку та виплатити компенсацію.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми права, ототожнивши правове становище мобілізованого з контрактником. Відповідно до положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року № 768/28898, мобілізовані при звільненні втрачають право на видачу предметів речового майна, що не були видані під час служби, а відтак не набувають і права на грошову компенсацію за них. Апелянт підкреслює, що Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, не може застосовуватись до мобілізованих, оскільки речове забезпечення таких військовослужбовців регламентується саме нормами, затвердженими Міністерством оборони, а не загальним порядком, що поширюється на інші категорії. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції проігнорував приписи Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, а ВЧ НОМЕР_1 діяла в межах своїх повноважень та відповідно до чинних нормативних актів.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що з 13 січня 2024 року по 01 червня 2024 року ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом по мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 13 від 13 січня 2024 року та витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 160 від 01 червня 2024 року.
За час проходження позивачем служби у ВЧ НОМЕР_1 грошове, продовольче та речове забезпечення йому здійснювалося ВЧ НОМЕР_1 , однак при звільнені позивача з військової служби йому не було видано відповідної довідки та не здійснено нарахування компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення.
З метою отримання довідки про вартість неотриманого речового майна та виплати компенсації за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби, позивачем подано до ВЧ НОМЕР_1 рапорт від 31 травня 2024 року.
Листом від 11 червня 2024 року № 4208 ВЧ НОМЕР_1 повідомила позивача, що при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, компенсація за неотримане речове майно не нараховується та не виплачується. 
Вважаючи, що відсутність нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні з військової служби порушує його право на належне речове забезпечення відповідно до законодавства, позивач звернувся до суду.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 2 Закону № 2011-XII встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної норми закону постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Пунктами 2, 3 Порядку № 178 встановлено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Пунктом 7 Порядку № 178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Таким чином, виплата грошової компенсації вартості неотриманого речового майна має на меті покрити фактичні (дійсні) витрати, які військовослужбовець поніс у зв`язку з придбанням предметів, речей для забезпечення потреб, пов`язаних з проходженням військової служби. Довідка про вартість речового майна видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року, тобто року, в якому здійснено таку виплату (року виключення позивача зі списків особового складу й здійснення виплати компенсації).
Аналогічний правовий висновок викладено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 17 березня 2020 року у справі № 815/5826/16, а також від 14 листопада 2018 року у справі № 809/1488/16.
Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року № 768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі - Інструкція № 232).
Пунктом 4 розділу І Інструкції № 232 передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.
Майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.
Інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю Міністерства оборони України та яким забезпечуються військовослужбовці за потреби у мирний час та особливий період.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ «Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період» Інструкції № 232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном в особливий період регламентовані розділом V Інструкції № 232.
Пунктом 1 розділу V Інструкції № 232 передбачено, що основною метою речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період є створення умов, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань особливого періоду.
Відповідно до пункту 8 розділу V Інструкції № 232 з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.
Пунктом 28 розділу V Інструкції № 232 передбачено, що військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.
Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.
Військовослужбовці строкової служби в особливий період забезпечуються за Нормами мирного часу.
Пунктом 30 розділу V Інструкції № 232 встановлено, що особи сержантського, старшинського та рядового складу речовим майном забезпечуються за відповідними Нормами. Видача речового майна проводиться після прибуття їх до місця служби і зарахування до списків військової частини.
Військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу, які проходили військову службу в мирний час за контрактом, на воєнний час забезпечуються на загальних підставах з усіма солдатами, матросами, сержантами та старшинами.
Військовослужбовці строкової служби, які звільняються в запас або відставку, а також ті, які вибувають у відпустку у зв`язку з хворобою та іншими обставинами, забезпечуються речовим майном згідно з Переліком предметів речового майна, яким забезпечуються військовослужбовці строкової служби під час їх звільнення з військової служби в запас, відставку або відправлення для здачі вступних іспитів у військові навчальні заклади, та видаються атестати на речове майно з відміткою про це у відповідних документах.
Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З матеріалів справи слідує, що з метою отримання довідки про вартість неотриманого речового майна та виплати компенсації за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби, позивачем подано до ВЧ НОМЕР_1 рапорт від 31 травня 2024 року, однак листом від 11 червня 2024 року ВЧ НОМЕР_1 повідомила позивача, що при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, компенсація за неотримане речове майно не нараховується та не виплачується.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 200/1873/19-а зазначив, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.
За приписами пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
Пунктом 29 розділу V Інструкції № 232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
Аналіз змісту викладених положень свідчить, що норма пункту 29 розділу V Інструкції № 232 не суперечить праву військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке передбачено Порядком №178, натомість встановлює лише неможливість видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.
Тобто, пункт 29 розділу V Інструкції № 232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають відповідно до положень Закону № 2011-ХІІ.
Таким чином, посилання ВЧ НОМЕР_1 на пункт 29 розділу V Інструкції №232 як на підставу для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, є безпідставним.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з тим, що позивач, звільнений у запас з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку № 178.
Водночас колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, зобов`язавши ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинити певні дії, дійшов помилкового висновку, оскільки спір у цій частині фактично відсутній. 
З матеріалів справи не вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приймав будь-які рішення чи вчиняв дії, які б безпосередньо порушували права позивача або перешкоджали реалізації ним права на отримання грошової компенсації. 
Відповідно, відсутні й правові підстави для покладення на цей орган обов`язку щодо здійснення нарахування чи виплати компенсації, адже такі повноваження належать виключно військовій частині, у якій позивач проходив службу.
Те, що військова частина не має власної речової служби та перебуває на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , не створює підстав для покладення на цей орган обов`язку вчиняти будь-які дії у даному випадку. 
Сам факт перебування військової частини на фінансовому забезпеченні ТЦК не свідчить про наявність у останнього повноважень щодо нарахування чи виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, оскільки такі дії відносяться виключно до компетенції командира військової частини, який забезпечує повний розрахунок із військовослужбовцем на день його виключення зі списків особового складу.
Більше того, позивач із самостійними вимогами до ІНФОРМАЦІЯ_1 не звертався, що свідчить про відсутність між сторонами спірних правовідносин у цій частині.
За таких обставин відсутні правові підстави для покладення на зазначений орган обов`язку щодо видачі довідки та виплати компенсації, адже такі повноваження належать виключно військовій частині, у якій позивач проходив службу. 
Це, у свою чергу, відповідно до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нового рішення по задоволення позову до ВЧ НОМЕР_1 .
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року скасувати в частині задоволення позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 (абзаци 4 і 5) і ухвалити в цій частині нове рішення.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі, та не проведення і виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) видати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на момент звільнення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення.
В задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Штульман І.В.