ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2429/25 Справа № 200/5463/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов  І. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пантюхов Валерій Сергійович, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 200/5463/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2016 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся  ОСОБА_2 з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням заяви про зміну предмета позову обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 16.12.2015 року близько 08 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Запорізьке шосе зі сторони ж/м Тополя-1 у бік пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, в районі буд. №30А, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення автомобіль Hyundai Accent розвернуло та сталося зіткнення з автомобілем Opel Vectra, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку з автомобілем Hyundai Accent.
24 лютого 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП, його визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. ДТП сталося зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху.
Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була. Матеріальна та моральна шкода позивачу не відшкодована у добровільному порядку.
Вартість матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу, складає 252103,88 грн + 1600,00 грн = 253703,88 грн, що підтверджується висновком експертного дослідження.
Розмір матеріальної шкоди завданої позивачу в наслідок ДТП складається з: 253703,88 грн (вартість ремонту автомобіля та експертних досліджень) + 45587,35 грн (втрачений заробіток) = 299291,20 грн.
Крім того, внаслідок ДТП, що відбулось за вини ОСОБА_1 , позивачу були завдані тілесні ушкодження, в наслідок яких він тривалий час проходив лікування та втратив працездатність. Шкода завдана ОСОБА_2 у зв`язку з ушкодженням здоров`я в наслідок ДТП складається з понесених матеріальних збитків: шкода, пов`язана з лікуванням (витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів); шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, а саме: з 16.12.2015 року по 28.03.2016 року, що потягло втрату заробітку за період непрацездатності та шкода пов`язана з моральними стражданнями зв`язку з отриманими травмами.
На момент завдання шкоди здоров`ю позивач працював на підприємстві ТОВ «ДАФМІ» на посаді начальника дільниці. Середня заробітна плата до ДТП в розрахунку за 3 останні календарних місяці роботи становить: (12843,74 грн + 14362,45 грн + 11 868,68 грн)/12 = 13024,96 грн. Втрата працездатності за період з 16.12.2015 року по 28.03.2016 року становить 100%.
Втрачений позивачем заробіток за період тимчасової втрати працездатності становить за грудень 2015 року (15 днів) = 12128,55 грн/30 днів*15 = 6512,48 грн, за січень 2016 року = 13024,96 грн, за лютий 2016 року = 13024,96 грн, за березень 2016 року = 13024,96 грн. Разом втрачений заробіток становить: 45587,35 грн.
Крім того, позивачу спричинена і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях. Спричинення позивачу моральної шкоди виразилося в тому, що ушкодження здоров`я викликало втрату працездатності, він тривалий час страждає від болю і хворобливих симптомів, не може нормально пересуватись, і рухатись, (пересувається тільки на милицях), постійно страждає від головокружіння і болю. Не може приділяти уваги своїм дітям і сім`ї. Вже тривалий час позивач не може їздити на автомобілі, використовувати його у власних цілях, адже від відшкодування завданої шкоди відповідач ухиляється, фактично в день ДТП позивач втратив свій автомобіль, оскільки грошей на його відновлення у нього немає. Моральну шкоду оцінює в 70000,00 грн.
Позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 249291, 20 грн, моральну шкоду у розмірі 70000,00 грн.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 203703,88 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2992,91 грн та у розмірі 393,55 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пантюхов В.С., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2024 року по справі №200/5463/16, і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.
Експертне дослідження №2991/03 від 25.03.2016 року, яке в матеріалах справи не може бути належним та допустимим доказом спричиненої шкоди виходячи з наступного:
1. дослідження складене не державною мовою;
2. замовлення на проведення експертного дослідження №2991/03 від 25.03.2016 року прийнято 23.03.2016 року, а огляд проводився 11.01.2016 року - відсутня законна підстава проведення огляду;
3. у висновку експертного дослідження №2991/03 від 25.03.2016 року експерт зазначає, що другий учасник відсутній, однак позивач не надав документів на підтвердження повідомлення відповідача про час та дату огляду.
4. як у висновку експертного дослідження №2991/03 від 25.03.2016 року, так і у висновку експерта №3545 від 02.11.2023 року, покази одонометра експертом беруться зі слів позивача, що не відповідає п. 7.11. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів»;
5. експертом, ані у висновку експертного дослідження, ані у висновку експерта, не зазначено статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, спосіб доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів із зазначенням у необхідних випадках відомостей про те, чи впливав спосіб упаковки на їх збереженість;
6. ані у висновку експертного дослідження №2991/03 від 25.03.2016 року, ані у так званому висновку експерта №3545 експертом не зазначено, у який саме спосіб він встановив факт відсутності пошкоджень автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 , раніше до ДТП.
Суд першої інстанції проігнорував наведені порушення, не дав їм правової оцінки та аргументації їх відхилення, яка б ґрунтувалась на нормативних документах.
Суд першої інстанції врахував доказ – звіт про оцінку №2991/03 від 25.03.2016 року, який не відповідає вимогам закону і проведений з порушеннями.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пантюхов В.С. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ільїн О.М. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити. 
Заслухавши суддю – доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 16.12.2015 року приблизно о 08 годині 50 хвилин сталася ДТП в м. Дніпро за участю автомобіля «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 .
Водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Запорізьке шосе зі сторони ж/м Тополя-1 у бік пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, в районі буд. №30А, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення автомобіль Hyundai Accent розвернуло та сталося зіткнення з автомобілем Opel Vectra, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку з автомобілем Hyundai Accent.
В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодженні з матеріальними збитками. Позивачу ОСОБА_2 також спричинені тілесні ушкодження.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху (а.с. 9, том 1).
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 268 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 року, без позбавлення права керування транспортними засобами. ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Цивільний позов ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с. 137-138зв, том 1).
Відповідно до висновку експерта №2991/03 від 25.03.2016 року вартість матеріального збитку, спричиненого ДТП, складає 252103, 88 грн (а.с. 16-31зв).
Згідно з висновком експерта №3545 від 02.11.2023 року вартість матеріального збитку з технічної точки зору власнику автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 253551, 82 грн (а.с. 63-81, том 2).
До матеріалів справи долучено довідку про доходи ОСОБА_2 , листки непрацездатності №025900, №741075, №682637 та виписку із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 48, 45зв-45, 46зв-46, 47зв-47,43-43зв, том 1).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в певному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. 
Положеннями ст. 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пунктах 3, 5 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Великої палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Судом встановлено, що 16.12.2015 року приблизно о 08 годині 50 хвилин сталася ДТП в м. Дніпро за участю автомобіля «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 .
Водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Запорізьке шосе зі сторони ж/м Тополя-1 у бік пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, в районі буд. №30А, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення автомобіль Hyundai Accent розвернуло та сталося зіткнення з автомобілем Opel Vectra, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку з автомобілем Hyundai Accent.
В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодженні з матеріальними збитками. 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху.
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 268 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 року, без позбавлення права керування транспортними засобами. ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в частині відшкодування матеріального збитку, щодо якого відсутнє страхове покриття та не компенсовано шкоду МТСБУ, відповідальність повинна нести саме особа, яка спричинила шкоду. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що саме ОСОБА_1 є винним у настанні ДТП, він керував автомобілем, який вважається джерелом підвищеної небезпеки, грубо порушив вимоги п. 12.1. ПДР, внаслідок чого втратив керування автомобілем, допустив виїзд на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 , тому підлягає стягненню з відповідача вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Accent», який належав позивачу, в певному розмірі.
Розмір відновлюваного ремонту підтверджений відповідними висновками експерта.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильних висновків, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі висновки не підтверджені належними доказами. Відповідач не довів, що розмір шкоди має бути іншим.
Апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість та часткове стягнення моральної шкоди з урахуванням вимог статті 23 ЦК України щодо розумності та справедливості.
Щодо розміру моральної шкоди відповідач не навів в апеляційній скарзі будь-яких доводів на її спростування. 
За таких обставин, виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частинах спору про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки внаслідок вчинення відповідачем злочину щодо позивача, який встановлений вироком суду першої інстанції, та адміністративного правопорушення, встановленого постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року, останньому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пантюхов Валерій Сергійович, залишити без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Судді: