ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4881/25 Справа № 213/5012/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг        
справа № 213/5012/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 20 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (далі ТзОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 27 травня 2020 року відповідач уклав з первісним кредитором АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кредитний договір № 678513/3939527, на підставі якого отримав кошти у розмірі 30000,00 грн і зобов`язався їх повернути в передбачений строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, має заборгованість. Крім того, 05 квітня 2021 року відповідач уклав з первісним кредитором АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кредитний договір № 1/3939527 строком на 72 місяці, на підставі якого отримав грошові кошти в розмірі 120000 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, має заборгованість. У зв`язку з передачею права грошової вимоги за зазначеними договорами до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованість за кредитними договорами станом на 01 листопада 2024 року у загальному розмірі 181216 (сто вісімдесят одна тисяча двісті шістнадцять) грн 33 коп., з яких:
- заборгованість за кредитним договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року у розмірі 29648,83 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом – 22318,53 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 7330,30 грн;
- заборгованість за кредитним договором № 1/3939527 від 05 квітня 2021 року у розмірі 151567,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом – 86426,98 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 14140,52 грн, прострочена заборгованість за комісією – 51000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 108 745,51 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ним систематично вносилися платежі в рахунок погашення заборгованості. Вважає, що заявлена позивачем сума до стягнення не ґрунтується на умовах кредитного договору та розрахунку заборгованості, а розрахунок є необґрунтованим. Посилається на те, що надані позивачем виписка та розрахунок є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків, не є підставою для стягнення відповідних сум і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, встановити розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Проте позивачем таких документів не надано, тому відсутні підстави вважати розмір заборгованості правильним.
При цьому апелянт вважає за потрібне заявити клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи, зокрема, технічної експертизи, зокрема технічної експертизи електронного документа за кредитними договорами № 678513/3939527 та № 1/3939527 для того, щоб довести факт того, що відповідача ознайомили саме з цими умовами кредитування. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення. 
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Представник відарвідача ОСОБА_1 – адвокат Білий І.М. надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв?язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. 
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
При цьому, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку, що, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Виходячи з вищенаведених норм   Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що представник відповідача реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та на те, що розгляд справи призначено вдруге, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися у судове засідання, а тому клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
За приписами п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем укладено договір № 678513/3939527 про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30 000 грн строком на 36 місяців, з фіксованою процентною ставкою 36 % річних. 
Позичальник підписав паспорт споживчого кредиту, в якому також визначено порядок повернення кредитних коштів. 
Підписавши договір, відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору на зазначених в ньому умовах, умови повернення коштів, тобто зобов`язався договір виконувати.
Із виписки за договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року слідує, що відповідач в період з 27 травня 2020 року по 15 вересня 2023 року користувався кредитними коштами: поповнював карту, здійснював покупки, знімав готівку.
Крім того, 05 квітня 2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 1/3939527, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 120 000 грн строком на 72 місяців, з фіксованою процентною ставкою 12% річних, зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50% від суми кредиту. Позичальник підписав паспорт споживчого кредиту, в якому також визначено порядок повернення кредитних коштів. АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» перерахував кредитні кошти на рахунок відповідача (платіжна інструкція № 36059885-1 від 05 квітня 2021 року).
Підписавши договір, відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору на зазначених в ньому умовах, умови повернення коштів, тобто зобов`язався договір виконувати.
Однак, в порушення вимог кредитних договорів, свої зобов`язання за цими договорами відповідач належним чином не виконав, що потягло за собою виникнення заборгованості.
Випискою по договору підтверджується надання відповідачу кредитних коштів та часткову сплату відповідачем заборгованості за договором.
29 серпня 2023 року між ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги № 4-2023, згідно з яким банк відступив позивачу право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі прав вимог, зокрема за договорами, укладеними з відповідачем. На момент передачі прав вимоги заборгованість за договорами становила: за договором № 678513/3939527 - 29 648,83 грн; за договором 29 648,83 грн - 151 567,50 грн.
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості слідує, що станом на 01 листопада 2024 року заборгованість за кредитним договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року становить 29 648,83 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 22 318,53 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 7 330,30 грн.
Заборгованість за кредитним договором № 1/3939527 від 05 квітня 2021 року становить 151 567,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 86 426,98 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 14 140,52 грн, прострочена заборгованість за комісією - 51 000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.
Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалися.
Під час розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто порушив умови кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, і якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов`язку.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.1, ч. 2 ст. 598 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства ст. 530 ЦК України.
За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у повному обсязі не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року внаслідок чого за вказаним кредитним договром утворилась заборгованість в розмірі 29 648,83 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 22 318,53 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 7 330,30 грн.
Крім того, відповідач у повному обсязі не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 1/3939527 від 05 квітня 2021 року внаслідок чого за вказаним кредитним договром утворилась заборгованість в розмірі 151 567,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 86 426,98 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 14 140,52 грн, прострочена заборгованість за комісією - 51 000 грн.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Матеріалами справи встановлено, що 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТзОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 4-2023, відповідно до умов якого АТ «Креді Агріколь Банк» передав ТзОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» прийняв належні АТ «Креді Агріколь Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги.
Відповідно до Додатку № 1 Договір про відступлення прав вимоги № 4-2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 678513/3939527 в розмірі 29 648,83 грн; за договором 29 648,83 грн в розмірі 151567,50 грн.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі у загальному розмірі 181 216 грн 33 коп, з яких: заборгованість за кредитним договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року у розмірі 29 648,83 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом – 22 318,53 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 7 330,30 грн та заборгованість за кредитним договором № 1/3939527 від 05 квітня 2021 року у розмірі 151 567,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом – 86 426,98 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 14 140,52 грн, прострочена заборгованість за комісією – 51 000 грн.
При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ним систематично вносилися платежі в рахунок погашення заборгованості. Вважає, що заявлена позивачем сума до стягнення не ґрунтується на умовах кредитного договору та розрахунку заборгованості, а розрахунок є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не місять належних та допустимих доказів, квитанцій, тощо, які б свідчили про виконання відповідачем кредитних зобов`язань. 
Розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку заборгованості відповідча не надав.
Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, заявлена позивачем до стягнення сума не ґрунтується на умовах кредитного договору та розрахунку заборгованості, а розрахунок є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи містяться докази, що підтверджуть розмір заборгованості за кредитними договорами.
Посилання апелянта на те, що у справі необхідно призначити судово-економічну експертизу, зокрема, технічну експертизу електронного документа за кредитними договорами № 678513/3939527 та № 1/3939527 для того, щоб довести факт того, що відповідача ознайомили саме з цими умовами кредитування колегія суддів вважає за необхідне не приймати до уваги, оскільки відповідного клопотання протягом тривалого знаходження в провадженні апеляційного суду вказаної справи (з 07 квітня 2025 року) від відповідача не надходило. 
У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь позивача.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: