КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 вересня 2025 року місто Київ.
Справа № 754/5124/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/15600/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                                  Желепи О.В.,
суддів:                                                   Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року (у складі судді Панченко О.М., повне рішення складено 14.07.2025 року)
у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
 
ВСТАНОВИВ
 
Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі по тексту КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО») звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, та просить стягнути:
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 472,24 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 56,20 грн., три відсотки річних у розмірі 13,08 грн.
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 15 239,28 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 1 813,47 грн., три відсотки річних у розмірі 422,11 грн.
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 23 962,59 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 2 587,96 грн., три відсотки річних у розмірі 663,73 грн.
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35 926,83 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 4 275,29 грн., три відсотки річних у розмірі 995,12 грн.
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33620,75 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 3 365,24 грн., три відсотки річних у розмірі 772,64 грн., пеня у розмірі 532,26 грн.
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 23 096,75 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 2 383,02 грн., три відсотки річних у розмірі 538,88 грн., пеня у розмірі 380,39 грн.
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 277,79 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1 358,73 грн.;
- заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 132,30 грн.;
- заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 132,30 грн.
- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено про те,  що Позивач є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021  послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01.11.2021 у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергіїта постачання гарячої води. На виконання вимог законодавства КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: 1) договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті "Хрещатик`від 28.03.2018 №34 (5085). Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ повідомляє, що відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про житлово комунальні послуги" від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг ЦО/ЦПГВ,  так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг споживачем. Відповідачі проживають та зареєстровані за адресою:   АДРЕСА_1  та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Позивач вказує, що відповідачі користуються послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно із  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість у розмірі 154 018,95 грн.
Стягнуто із  ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір у розмірі 1 514 грн.
Стягнуто із  ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір у розмірі 1 514 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 12 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам відповідачів, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а висновки ґрунтуються на припущеннях і односторонніх даних позивача.
Вказує, що судом не оцінено кожний доказ відповідача окремо, не аргументовано, чому ці докази були відхилені, замість цього суд першої інстанцій обмежився загальними, невмотивованими фразами.
Зазначає, що суд поклав у основу рішення односторонній розрахунок позивача без аналізу первинних підтверджень та поклав тягар спростування повністю на відповідачів.
Вказує, що суд не здійснив помісячного поділу нарахувань і не відсіяв суми, щодо яких строк давності сплив на дату подання позову. 
Вважає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, оскільки сама реєстрація в квартирі, у якій наявна заборгованість, не створює грошового зобов`язання, враховуючи, що відповідач у цій квартирі не проживає та не є її власником.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
 
21 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яким позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Вказує, що строки позовної давності не були пропущенні позивачем, оскільки, як вбачається з Перехідних положень ЦПК України, такі строки були продовженні, а в подальшому зупинені.
Зазначає, що відповідачі є належними, оскільки зареєстровані в даній спірній квартирі, разом з тим відповідачем, що оскаржує рішення не було повідомлено управителя, виконавців комунальних послуг про її  не проживання у спірній квартирі, а також зміну власника житла. Також звертає увагу, що квартира не мала розподілених особових рахунків.
Вважає, що посилання відповідача на важливість перевірки судом розрахунку позивача належним чином не обґрунтовано, крім того відповідачем не оскаржувались самі нарахування, а тарифи на постачання житлово комунальних послуг опубліковані на відповідних офіційних сайтах компетентних органів.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_1   підтримав доводи апеляційної скарги. Представник КП (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, шляхом доставки судової повістки до електронного кабінет системи «Електронний суд», причину неявки суду не повідомив.
 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» був укладений Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором.
Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 472,24 грн. та централізованого постачання гарячої води до 01.05.2018 у розмірі 15 239,28 грн., за адресою: АДРЕСА_1 .
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».
Судом встановлено, що відповідачі   ОСОБА_2 та ОСОБА_3   зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а отже є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».
Відповідачі користуються послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача надано суду достатньо докази, які вказують на наявність у відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі, визначеному позивачем в позовній заяві. Судом також враховано, що стороною відповідачів доводи та розрахунок позивача не спростовано, не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зокрема, стверджувала, що розрахунок, наданий позивачем, не підтверджений належними доказами, а суд першої інстанції неправомірно поклав обов`язок спростування такого розрахунку на відповідачів.
Колегія суддів звертає увагу, що розрахунок суми боргу або переплат сформовано програмним забезпеченням в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, а тому наведені в ньому дані є обґрунтованими та належним чином підтвердженими.
Крім того позивачем до суду надано копії нарядів на підключення/відключення опалення та довідки про обсяги споживання послуги з постачання теплової води/послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Разом з тим скаржником не надано власний розрахунок, не надано доказів, що за час нарахування заборгованості останні звертались до позивача з актами-претензіями про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг , як того вимагає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Доводи апеляційної скарги фактично ґрунтуються на припущеннях відповідача, що не підтверджено жодними доказами, а тому такі доводи апеляційним судом відхиляються.
 
Доводи апеляційної скарги щодо непроживання ОСОБА_2 у квартирі , а також відсутність у неї права власності на будь-яку нерухомість, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
Посилання відповідача на відсутність доказів фактичного проживання ОСОБА_2 за спірною адресою не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що її зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . 
Відповідно до частин 1, 3статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
У постанові Верховного Суду від 02 вересня 2019 року в справі № 335/479/17 (провадження № 61-22435св18) викладено правовий висновок, згідно якого «проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а посилання ОСОБА_2 на те, що він є неналежним відповідачем спростовуються матеріалами справи, оскільки він зареєстрований у вказаній квартирі, а отже є користувачем наданих послуг.»
Також у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року в справі № 757/37752/18-ц (провадження № 61-11650св19) встановлено, що «звернення позивача із заявою у червні 2016 року, в якій він вказував, що його матір ОСОБА_2 у квартирі не проживає, не може бути підставою для перерахунку заборгованості, яка виникла за минулий час, оскільки таке зменшення розміру плати за послуги може враховуватись лише з часу звернення. Докази про те, що позивач або члени його сім`ї звертались із відповідними заявами до відповідача про зменшення розміру оплати до червня 2016 року, у матеріалах справи відсутні. Факт непроживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі не підтверджено належними та допустимими доказами, а судами правомірно не прийнято до уваги договір оренди іншого житлового приміщення як такий, що підтверджує вказаний факт.
 Відповідачем ОСОБА_4 не надано доказів звернення до позивача із заявою про не проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_1   у спірний період та що вона бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг зокрема, на час її відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідача від оплати житлово-комунальних послуг немає. Лист, який надала відповідач суду першої інстанції, стверджуючи, що це її заява, яка була подана до позивача, не містить ні дати подання, ні підпису ОСОБА_2 , ні доказів направлення такої заяви КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», ні печатки, що підтверджує реєстрацію такої заяви у підприємстві (а.с. 56). Аналогічно не містить зазначеної інформації і «відповідь» позивача на таку заяву (а.с. 57).
Надані відповідачем ОСОБА_2 докази проживання у місті Чернівці з 2022 року Письмові пояснення фізичних осіб з наданням копії їх паспортів), не можуть бути підставою для звільнення її від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки такі документи, разом з заявою та довідкою з місця проживання вона зобов`язана була надати до надавача послуг і у спірний період.
Крім того надані докази не свідчать , що у спірний період ОСОБА_2 не перебувала в м. Києві та не користувалась послугами.
ОСОБА_2 не позбавлена можливості , виконавши солідарний обов`язок звернутись до ОСОБА_3 з вимогою компенсувати витрати на послуги з гарячого водопостачання, якими користувалась ОСОБА_3 одноособово під час відсутності ОСОБА_2 у спірний період.
Щодо доводів про не застосування судом першої інстанції строків позовної давності, колегія зазначає про таке.
Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої ст. 258 ЦК України  для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Відповідно до частини першої, п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехіднихположень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
ПостановоюКабінетуМіністрівУкраїнивід 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
ПостановоюКабінетуМіністрівУкраїнивід 11 березня 2020 року № 211 «Про запобіганняпоширенню на територіїУкраїникоронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всійтериторіїУкраїнивстановлено карантин.
Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови КабінетуМіністрівУкраїнивід 27 червня 2023 року № 651.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехіднихположень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введеннявоєнногостану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента Українивід 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введеннявоєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 КонституціїУкраїни, Закону України «Проправовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення товариства до суду з позовом (03 серпня 2024 року).
Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.
Як вбачається з розрахунку заборгованості споживач в липні 2017 року на погашення заборгованості сплатив кошти в сумі 5500 грн., що перевищує місячне нарахування за попередній місяць, тобто сплатив кошти на погашення заборгованості, що обраховується з липня 2015 року, вчинив дії, які свідчили про визнання боргу, а тому строк позовної давності перервався відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України.
Строкизвернення до суду за вимогами позивача про стягнення заборгованості  з 12 березня 2017 року, на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехіднихположень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненимина період воєнного стану.
 
Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із ухваленим рішенням та не можуть бути підставою для його скасування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,  375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  - залишити без задоволення. 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
        Повна постанова складена 09 жовтня 2025 року.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 

Судді                                                                                                      Н.В. Поліщук

                                                                                                                 В.В. Соколова