П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р. Категорія: 112010200	м. Одеса	Справа № 420/13605/25	
Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій, з урахуванням уточнень, просив суд: - визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Одеській області, дії Головного управління ПФУ у м. Київ, що полягають у відмові переведення з пенсії за віком, призначену згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року № 3723 –ХІІ; - скасувати рішення № 951280138247 від 03.04.2025 р. Головного управління ПФУ у м. Київ, що полягають у відмові переведення з пенсії за віком, призначену згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року № 3723 –ХІІ;  - зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області зарахувати період служби на виборних посадах заступника голови Кучурганського сільської ради Роздільнянського району, Одеської області з 11.04 1990 р. по 11.04.2002 р. та секретаря Кучурганської сільської ради Роздільнянського району, Одеської області з 11.04.2002 р. по 19.11.2015 р., до стажу державної служби; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області перевести з пенсії за віком, призначену згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року № 3723 –ХІІ, шляхом призначення пенсії державного службовця; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок, нарахування і виплату пенсії державного службовця, включивши до розрахунку пенсії суми заробітної плати, зазначені у довідках про заробітну плату від 25.03.2025 р. № 686, від 25.03.2025 р №685., які видані Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, зокрема: (посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років), ( інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби), починаючи з 27.03.2025 р. (дату звернення із заявою), мотивуючи його тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області і отримую пенсію за віком, призначену згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області про переведення з пенсії за віком, призначену згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року № 3723 –ХІІ. Головним управлінням Пенсійного фонду у м. Київ винесено рішення № 951280138247 про відмову у переведенні на пенсію за віком на підставі п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року № 3723 –ХІІ у зв`язку з відсутністю стажу на посадах державної служби, посилаючись на те, що посадові особи органів місцевого самоврядування не є державними службовцями і служба в органах місцевого самоврядування не може бути зарахована до стажу державної служби. Вважаючи рішення Головного управлінням ПФУ у м. Київ необґрунтованим, позивач звернувся до суду з цим позовом.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.04.2025 року № 951280138247 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII “Про державну службу” та п.10,12 розділу ХІ Закону України “Про державну службу”, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605, 60 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що дії ГУ ПФУ є правомірними, у спірних правовідносинах апелянт діяв у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
27.03.2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII “Про державну службу”.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 “Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України” (надалі по тексту Постанова № 25-1), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/ перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.
Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 (надалі по тексту Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. 
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 27.03.2025 року.
03.04.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення № 951280138247 про відмову в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889 у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців.
При розгляді документів з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 , працює з 09.08.1994 року по теперішній час в Лиманській селищній раді Роздільнянського району. Займані посади - заступник голови, секретар, діловод, діловод-помічник старости.
Оскільки з 04.07.2001 року набрав чинності Закон України “Про службу в органах місцевого самоврядування” від 07.06.2001 року № 2493, згідно якого вищезазначені посади не відносяться до відповідних категорій державних службовців.
Враховуючи зазначене, гр. ОСОБА_1 , відмовлено в переведенні з пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу”.
Вважаючи рішення протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що період перебування позивача на посаді заступника голови, секретаря селищної ради, діловода, діловода-помічника старости сільської ради з 09.08.1994 року по теперішній час, відповідно до записів трудової книжки, копія якої долучена до матеріалів справи, зараховується до стажу державної служби в силу наведених вище законодавчих вимог. Однак, питання про перерахунок, нарахування і виплату пенсії державного службовця, включивши до розрахунку пенсії суми заробітної плати, зазначені у довідках про заробітну плату від 25.03.2025 р. № 686, від 25.03.2025 р № 685, які видані Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, зокрема: (посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років), (інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби), починаючи з 27.03.2025 р., відповідачем не вирішувалося, тому відсутній спір у цій частині. З урахуванням чого позовні вимоги в цій частині є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
01.05.2016 набрав чинності Закон України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Згідно із пп.10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII “Про державну службу” (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Таким чином, за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Питання обчислення стажу державної служби у період з 05.07.2001 регулювалося Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283) та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок №229), який набрав чинності 01.05.2016.
Так, згідно із п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Тобто, до набрання чинності Законом України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ “Про службу в органах місцевого самоврядування” на посадових осіб місцевого самоврядування поширювалась чинність Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ “Про державну службу”.
З набранням чинності Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” керівні працівники і спеціалісти місцевих рад набули статусу посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Статтею 2 цього Закону визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і одержує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Відповідно дост.22 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється чинність цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Пунктом 2 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 07.06.2001 № 2493-III “Про службу в органах місцевого самоврядування” (далі - Закон № 2493-III) дію Закону України “Про державну службу” поширено на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
За посадовими особами місцевого самоврядування, посади яких на момент набрання чинності цим Законом було віднесено до відповідних категорій та яким присвоєно ранг згідно з пунктом 5розділу V “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, зберігається така сама категорія та присвоюється такий самий ранг з додержанням вимог цього Закону.
Також, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Пунктом 4 Порядку №229 передбачено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”
Суд звертає увагу на те, що після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пп.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17.
Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, оскільки відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ посади осіб місцевого самоврядування з 05.07.2001 року не враховуються до стажу державної служби.
Разом з тим, суд зазначає, що за змістом п. 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Аналіз викладених норм свідчить, що законодавство передбачало віднесення до стажу державної служби час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, які визначені Законом № 2493-III.
Так, ч.1 ст.14 Закону № 2493-III, до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування віднесено, окрім інших секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад.
Отже, період перебування позивача на посаді заступника голови, секретаря селищної ради, діловода, діловода-помічника старости сільської ради з 09.08.1994 року по теперішній час, відповідно до записів трудової книжки, копія якої долучена до матеріалів справи, зараховується до стажу державної служби в силу наведених вище законодавчих вимог.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 735/939/17 та в постанові від 19.03.2019 у справі № 357/1457/17.
Враховуючи наведене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.04.2025 року № 951280138247 є протиправним та підлягає скасуванню. 
При цьому суд звертає увагу, що відповідачем не вирішувалось питання зарахування до стажу державної служби позивача період служби на виборних посадах заступника голови Кучурганського сільської ради Роздільнянського району, Одеської області з 11.04 1990 р. по 11.04.2002 р. та секретаря Кучурганської сільської ради Роздільнянського району, Одеської області з 11.04.2002 р. по 19.11.2015 р., встановлення чого виходить за межі повноважень адміністративного суду.
Крім того, суд зазначає, що питання про перерахунок, нарахування і виплату пенсії державного службовця, включивши до розрахунку пенсії суми заробітної плати, зазначені у довідках про заробітну плату від 25.03.2025 р. № 686, від 25.03.2025 р № 685., які видані Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, зокрема: (посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років), (інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби), починаючи з 27.03.2025 р., відповідачем не вирішувалося, тому відсутній спір у цій частині.
З урахуванням чого позовні вимоги в цій частині є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
А отже, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав у межах спірних правовідносин є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.04.2025 року № 951280138247 та необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновку суду, оскільки при розгляді справи за позовом про зобов`язання органів Пенсійного фонду України призначити пенсію, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про призначення такої пенсії, що не належить до компетенції суду.
В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року по справі № 420/13605/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький