ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 459/1027/23
провадження № 61-8864св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Безвенюк Віктор Володимирович, на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, в складі судді Мельникович М. В., від 22 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду, в складі колегії суддів: 
Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., від 25 червня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.        У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання коштів спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 11 жовтня 2014 року перебувала з   ОСОБА_2 у шлюбі, який розірваний рішенням Червоноградського міського суду Львівської області 20 березня 2023 року.
2.        В період шлюбу ОСОБА_2 позичив    ОСОБА_3 67 000 дол. США на підставі договору позики від 28 жовтня 2021 року, на укладення якого вона надала нотаріально посвідчену згоду.
3.        Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тому позичені її чоловіком грошові кошти були спільним майном подружжя. 
4.        23 лютого 2023 року ОСОБА_3 виконав зобов`язання за договором позики від 28 жовтня 2021 року та повернув ОСОБА_2 отримані в позику грошові кошти.
5.        Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:
-                 визнати спільним майном подружжя грошові кошти, які надані в позику згідно з договором позики від 28 жовтня 2021 року, укладеним між 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в сумі 1 766 870,40 грн, що еквівалентно 
67 000 дол. США по курсу НБУ станом на 28 жовтня 2021 року;
-                 стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 1 313 535 грн, що еквівалентно 33 500 дол. США, згідно комерційного курсу АТ «Кредобанк» станом на дату виконання зобов`язання (28 жовтня 2022 року).
Інформація про рух справи в суді першої інстанції
6.           Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області 
від 18 січня 2024 року прийнято відмову позивачки від вимог до відповідача ОСОБА_3 і провадження у справі в цій частині закрито.
7.           Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області 
від 04 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача та його представника про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 459/2020/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яке перебуває у провадженні Сокальського районного суду Львівської області. 
Короткий зміст оскаржених судових рішень
8.           Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області 
від 22 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, позов задоволено.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 67 000 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 33 500 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
9.           Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахував, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя щодо грошових коштів в сумі 67 000 дол. США, які були передані відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору позики від 28 жовтня 2021 року, укладеного під час перебування сторін у шлюбі.
10.        Суди вказали, що договір позики укладений під час перебування сторін в шлюбі та в інтересах сім`ї, що підтверджено зокрема пунктом 5 договору позики та заявою ОСОБА_1 про надання на згоди на його укладення. При цьому ОСОБА_2 усвідомлював, що грошові кошти, які він надає в борг ОСОБА_3 , є спільним майном подружжя, та не вказав у договорі, що ці кошти є його особистою приватною власністю.
11.        Суди врахували що надання ОСОБА_4 письмової згоди на укладення договору позики, узгоджується із положеннями статті 65 СК України. 
12.      За результатами дослідження доказів у справі, з огляду на час повернення коштів за договором позики, дату подання заяви про розірвання шлюбу та фактичне припинення шлюбних відносин сторін, суди вказали про недоведеність того, що спірні кошти після їх повернення відповідачу були використані в інтересах сім`ї. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13.     У касаційній скарзіОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат 
Безвенюк В. В., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, передавши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.  
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
14.        У липні 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат 
Безвенюк В. В., подав касаційну скаргу на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року.
15.     Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року відкрито касаційне провадження та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 459/1027/23, які у серпні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
16.     Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, 
від 26 січня 2021 рокуу справі № 522/1528/15-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц, 
від10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц, у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18, від24 червня 2024 року у справі 
№ 554/7669/21, у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі 
№ 755/9348/15-ц, від 27 жовтня 2021 року у справі №755/12930/17, 
від 08 травня 2023 року у справі №753/1902/21, від 14 червня 2023 рокуу справі №487/8897/21, від 14 лютого 2024 року у справі №521/20001/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
18.        Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
19.     Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що позивачкою обраний неналежний спосіб захисту в частині визнання майна, яке є предметом спору, спільною сумісною власністю подружжя.
20.     Крім того, у провадженні судів перебувають інші спори між сторонами про поділ майна подружжя, проте суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у розглядуваній справі до вирішення інших пов`язаних справ. 
21.     Вважає, що наявними у справі доказами підтверджено, що ОСОБА_2 був і залишається одноособовим власником коштів, які він отримав до шлюбу і під час шлюбу у спадок, а надалі передав у позику. Однак обставини, які виключають належність спірного майна до спільної сумісної власності, судами не досліджувались. 
22.     Наголошує, що суди припустилися помилки під час визначення валюти боргу і валюти платежу за договором позики, а отже і валюти, визначеної до стягнення у рішенні суду.
Доводи особи, яка подала відзив на  касаційну скаргу
23.     У серпні 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романів С. І., подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Вважає, що суди правильно встановили, що спірні грошові кошти були надані відповідачем у позику під час перебування сторін у шлюбі, за письмовою згодою позивачки на вчинення такого правочину, та дійшли обґрунтованого висновку про поширення на такі кошти режиму спільного майна подружжя. Висновки судів відповідають нормам матеріального права та позиціям Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
24.        Із 11 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2023 року.
25.        28 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики грошових коштів, згідно пункту 1 якого ОСОБА_2 надав, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти у сумі 1 766 870,40 грн, що згідно курсу НБУ станом на 28 жовтня 2021 року становить 67 000 дол. США, які 
ОСОБА_3 зобов`язаний повернути до 28 жовтня 2022 року.
В пункті 5 договору позики зазначено, що ОСОБА_2 стверджує, що його дружина ОСОБА_1 згідна з укладенням цього договору, що підтверджено заявою-згодою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Червоноградського районного міського нотаріального округу Львівської області Степчук І. С. 28 жовтня 2021 року.
26.        Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 28 жовтня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Червоноградського районного міського нотаріального округу Львівської області Степчук І. С. та зареєстрованої за № 2126, вона надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на передачу в позику грошових коштів у сумі 1 766 870,40 грн, що еквівалентно 67 000 дол. США на умовах на його розсуд, а також на укладення договору іпотеки про взяття в іпотеку житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, на умовах на його розсуд. Також у заяві вказано, що шляхом підписання цієї заяви ОСОБА_1 засвідчує, що укладення зазначених вище договорів/угод відповідає їхній внутрішній волі, такі договори/угоди укладаються/укладатимуться в їхніх спільних інтересах (в інтересах сім`ї) і цим не порушуються права жодного з них та інших членів їхньої сім`ї .
27.        Відповідно до договору іпотеки від 28 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , посвідченого нотаріусом Магировською О. В. та зареєстрованим у реєстрі за № 3499, іпотекодавцець з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку на умовах, визначених у цьому договорі нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Іпотекою за цим договором забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем, що випливає з укладеного між ними договору позики грошових коштів 28 жовтня 2021 року.
28.        За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка від 23 січня 2023 року № 320861807) власником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . 
На вказаний будинок накладено обтяження (заборона відчуження), на підставі договору іпотеки від 28 жовтня 2021 року № 3499, обтяжувач ОСОБА_2 .
29.        Із заяви ОСОБА_2 від 27 лютого 2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Магировською О. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 711, вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку з повним виконання зобов`язання згідно договору іпотеки, укладеного 28 жовтня 2021 року між ним та ОСОБА_3 , просить зареєструвати припинення заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , накладеної 28 жовтня 2021 року за реєстровим № 3500 та земельної ділянки, площею 0,0972 га за тією ж адресою кадастровий номер: 4610137200:07:006:0001 та зареєструвати припинення іпотеки вказаного майна.
Нотаріусом засвідчено справжність підпису ОСОБА_2 на заяві про повне виконання зобов`язання за договором іпотеки.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
30.        Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
31.        Відповідно до частин першої-другої, четвертої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
32.        У справі, яка переглядається, суди встановили, що 28 жовтня 2021 року ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , надав у позику ОСОБА_3 67 000 дол. США. 
33.        Дружина позикодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , яка є позивачкою у цій справі, надала письмову, нотаріально посвідчену згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на передачу в позику грошових коштів, вказавши у заяві, зокрема що договір укладається в інтересах сім`ї і не порушує права членів сім`ї.
34.     Також суди встановили, що 27 лютого 2023 року, під час перебування сторін у шлюбі, проте після подання заяви про розірвання шлюбу (30 грудня 2022 року) та припинення фактичних шлюбних відносин, ОСОБА_3 повернув ОСОБА_2 позичені грошові кошти в розмірі 67 000 дол. США. 
35.     Спірні правовідносин стосуються наявності у ОСОБА_1 права на частину отриманих ОСОБА_2 від позичальника ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 67 000 дол. США.
36.     Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
37.        Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
38.        Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
39.        Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
40.        Згідно із частиною першою статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
41.        Норми статті 60 СК України закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
42.        Відповідні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17, 
від 29 червня 2021 року в справі № 916/2813/18.
43.        До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, зокрема яке знаходиться в третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19, постанову Верховного Суду від 06 листопада 2024 року в справі № 405/1459/20).
44.        Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
45.        Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
46.        Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
47.        Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не особисті, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
48.        Отже, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Подружжя має відповідати за спільними зобов`язаннями всім майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15, постанову Верховного Суду від 02 квітня 2020 року в справі № 638/17330/16-ц).
49.        Перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики саме по собі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, в солідарному порядку обов`язків, визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведенню укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у позику коштів в інтересах сім`ї (див. постанови Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 754/6033/18, від 28 червня 2023 року в справі № 712/13196/21, 
від 27 березня 2024 року в справі № 359/950/16, від 14 листопада 2024 року в справі № 727/1140/21).
50.        Аналіз наведених норм права та практики Верховного Суду свідчить, що грошові кошти, які були надані в борг одним із подружжя, а потім повернуті позичальником одному із подружжя, є спільною сумісною власністю подружжя, якщо на момент передачі в позику ці кошти не були особистою власністю одного з подружжя.
51.        Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
52.     Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 
81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
53.     Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
54.     Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, надавши в межах своєї компетенції оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку, що презумпція спільності майна подружжя щодо переданих за договором позики від 28 жовтня 2021 року грошових коштів відповідачем не спростована. При цьому відповідачем не доведено, що він позичив ОСОБА_3 свої особисті кошти.
55.     Суди правильно оцінили умови договору позики від 28 жовтня 2021 року, підписаного ОСОБА_2 , та наявність нотаріально посвідченої заяви-згоди позивачки на укладення цього договору. Укладаючи договір позики сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили його умов на свій розсуд.
56.     Докази, надані відповідачем на підтвердження заперечень проти позову, суди вважали такими, що не спростовують презумпцію спільності спірного майна подружжя (грошових коштів, переданих у позику).
57.        Доводи касаційної скарги в цій частині спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом підлягають відхиленню, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
58.     Встановивши, що спірні кошти були повернуті відповідачу 27 лютого 
2023 року, тобто після подання заяви про розірвання шлюбу і фактичного припинення шлюбних відносин, та не були використані в інтересах сім`ї, суди, врахувавши рівність часток подружжя, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини переданих в позику і в подальшому повернутих коштів.
59.     У випадку, якщо в ході виконання рішення суду в учасників справи, або виконавця виникне об`єктивна потреба у його роз`ясненні, зокрема щодо застосовного курсу національної валюти України до долару США, вони не позбавлені права звернутися до суду першої інстанції із заявою, передбаченою статтею 271 ЦПК України. 
60.        З урахуванням встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, 
від 22 вересня 2020 рокуу справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі 
№ 916/1415/19, від26 січня 2021 рокуу справі № 522/1528/15-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від23 січня 2024 року у справі 
№ 523/14489/15-ц, від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц, у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18, від
24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №755/9348/15-ц, від 27 жовтня 2021 року у справі №755/12930/17, від 08 травня 2023 року у справі №753/1902/21, від 
14 червня 2023 рокуу справі №487/8897/21, від 14 лютого 2024 року у справі №521/20001/20, на які відповідач посилався у касаційній скарзі.
61.        Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи щодо поділу майна подружжя, суд першої інстанції правильно врахував, що спірні у цій справі кошти не є предметом спору, зокрема в справі № 459/2020/23, яке перебуває у провадженні Сокальського районного суду Львівської області.
62.        Щодо способів захисту, то за обставин встановлених у конкретній справі, оскільки судами правильно по суті вирішений заявлений позивачкою спір, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень з формальних міркувань, які не вплинуть на результат справи для жодної зі сторін.
63.        Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
64.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija 
v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
65.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для їх скасування.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Безвенюк Віктор Володимирович, залишити без задоволення.
2.           Рішення Червоноградського міського суду Львівської області 
від 22 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 25 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович