ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2025 р.           Справа№ 927/204/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Демидової А.М. 
          Владимиренко С.В. 

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги  ОСОБА_1  
на рішення  господарського суду Чернігівської області від    07.05.2025                
у справі  № 927/204/25 (суддя  Романенко А. В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп"
до  ОСОБА_1 
про  стягнення 67 554,56 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю  "Олімп" (ТОВ "Олімп"; позивач) звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ; відповідач) про стягнення 67 554,56 грн заборгованості. 

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди майна від 21.12.2020 б/н в частині повної та своєчасної оплати орендних платежів у період з 01.08.2022 по 31.12.2024.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 07.05.2025 у справі №927/204/25 позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ  "Олімп"  49 032,84 грн заборгованості з орендної плати за період з 01.08.2022 по 13.09.2024 та 2197,80 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що обґрунтованим періодом стягнення заборгованості з орендної плати є 01.08.2022 по 13.09.2024 в сумі 49 032,84 грн (беручи до уваги: позитивне сальдо в розмірі 4704,92 грн на 01.08.2022 та часткову оплату в розмірі 8 000,00 грн на 23.08.2022, складові яких сторонами під сумнів не ставиться). При цьому суд установив, що з 14.09.2024 договір оренди майна від 21.12.2020 є розірваним в односторонньому порядку, а, відтак, позов у частині вимог про стягнення основного боргу з орендних платежів у період з 14.09.2024 по 31.12.2024 не підлягає задоволенню.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Не погоджуючись з рішенням господарського суду Чернігівської області від 07.05.2025 у справі № 927/204/25,    ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням уточнення до неї), у якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.617, 762 ЦК України, Закону України "Про торгово-промислові палати", ст.ст. 13, 74, 236 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову або направити справу на новий розгляд.

Зокрема, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення порушує його право на справедливий суд та не ґрунтується на об`єктивному аналізі обставин справи. Під час ведення бойових дій на території Чернігівської області скаржник не мав можливості вести господарську діяльність та втратив доступ до орендованого приміщення. ОСОБА_1 вказує, що виїхала з України та постійно проживає в іншій країні, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 6 ст. 762 ЦК України. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 
            
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 (колегія суддів у складі: головуючої Ходаківської І. П., суддів Демидової А. М., Владимиренко С. В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення господарського суду    Чернігівської області від    07.05.2025    у справі    №    927/204/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно договору оренди майна до умов 21.12.2020, укладеного між ТОВ "Олімп" як орендодавцем та фізичною особою - підприємцем Кулай К.Г. як орендар, останній надано у строкове оплатне користування наступне майно: кімнату № 45, розташовану на 3-му поверсі адмінбудівлі ТОВ "Олімп", загальною площею 23,9 кв. м. (м. Мена, вул. Чернігівський шлях, 5). Майно здається в оренду для розміщення офісу, терміном на один рік, що закінчується 21.12.2021 та вважається продовженим на такий же термін, якщо жодна із сторін не заявить вимогу про його розірвання за місяць до закінчення терміну дії.

Згідно з п. 3.1. договору орендодавець зобов`язаний протягом 10 днів після його підписання надати, а орендар прийняти майно в оренду, для цього, при передачі майна сторони зобов`язані скласти акт здачі-приймання майна в оренду.

В розділі 2 договору визначено, що орендар зобов`язаний вносити орендодавцю плату за користування майном з розрахунку 60,00 грн за 1 кв. м. Розмір орендної плати не включає комунальні послуги, опалення, електроенергію та радіо. Оплата за комунальні послуги, опалення, електроенергію та радіо проводиться згідно з тарифами, за рентабельністю. Ціна за оренду та інші послуги, в односторонньому порядку, може переглядатись орендодавцем з урахуванням рівня інфляції, індексації основних засобів та рішень, прийнятих правлінням.

Внесення орендних платежів та інших послуг орендар проводить щомісячно на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 днів після пред`явлення рахунку.

За положеннями пунктів 5.1., 5.2., договір може бути достроково розірваний однією із сторін, якщо інша сторона систематично порушує зобов`язання по ньому.

Договір може бути розірваний в безумовному порядку: орендодавцем у випадку, якщо орендар не вніс орендну плату в порядку п. 2.5., а також у випадку порушення громадського порядку, використання не за цільовим призначенням.

Орендодавець чи орендар має право розірвати цей договір, попередивши іншу сторону за один місяць.

На виконання наведених умов договору 21.12.2020 сторонами підписано акт приймання-передачі майна, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у користування кімнату № 45. Приміщення на момент передачі знаходилося в задовільному стані.

В процесі виконання договору позивачем у спірний період виставлялись до сплати відповідачці рахунки-фактури: № 209 від 31.08.2022 (за серпень 2022 року) на суму 1881,65 грн; № 230 від 30.09.2022 (за вересень 2022 року) на суму 1902,44 грн; № 265 від 31.10.2022 (за жовтень 2022 року) на суму 1938,53 грн; № 297 від 30.11.2022 (за листопад 2022 року) на суму 2463,85 грн, з них: 1987,05 грн за послуги з оренди приміщення та 476,81 грн витрат з опалення; № 315 від 28.12.2022 (за грудень 2022 року) на суму 2953,80 грн, з них: 2000,91 грн за послуги з оренди приміщення та 952,89 грн витрат з опалення; № 19 від 31.01.2023 (за січень 2023 року) на суму 2870,87 грн, з них: 2015,01 грн за послуги з оренди приміщення та 855,86 грн витрат з опалення; № 20 від 28.02.2023 (за лютий 2023 року) на суму 2981,76 грн, з них: 2031,02 грн за послуги з оренди приміщення та 950,74 грн витрат з опалення; № 21 від 31.03.2023 (за березень 2023 року) на суму 2806,34 грн, з них: 2045,12 грн за послуги з оренди приміщення та 761,22 грн витрат з опалення; № 22 від 30.04.2023 (за квітень 2023 року) на суму 2075,72 грн; № 23 від 31.05.2023 (за травень 2023 року) на суму 2079,78 грн; № 24 від 30.06.2023 (за червень 2023 року) на суму 2090,29 грн; № 25 від 31.07.2023 (за липень 2023 року) на суму 2107,02 грн; № 26 від 31.08.2023 (за серпень 2023 року) на суму 2107,02 грн; № 27 від 30.09.2023 (за вересень 2023 року) на суму 2107,02 грн; № 28 від 31.10.2023 (за жовтень 2023 року) на суму 2117,54 грн; № 29 від 30.11.2023 (за листопад 2023 року) на суму 2522,17 грн, з них: 2134,27 грн за послуги з оренди приміщення та 387,90 грн витрат з опалення; № 30 від 29.12.2023 (за грудень 2023 року) на суму 3005,19 грн, з них: 2144,79 грн за послуги з оренди приміщення та 860,40 грн витрат з опалення; № 1 від 31.01.2024 (за січень 2024 року) на суму 3166,03 грн, з них: 2159,84 грн за послуги з оренди приміщення та 1006,19 грн витрат з опалення; № 2 від 29.02.2024 (за лютий 2024 року) на суму 3038,17 грн, з них: 2168,45 грн за послуги з оренди приміщення та 869,72 грн витрат з опалення; № 3 від 31.03.2024 (за березень 2024 року) на суму 2669,87 грн, з них: 2177,05 грн за послуги з оренди приміщення та 492,82 грн витрат з опалення; № 4 від 30.04.2024 (за квітень 2024 року) на суму 2188,05 грн; № 5 від 31.05.2024 (за травень 2024 року) на суму 2192,35 грн; № 6 від 30.06.2024 (за червень 2024 року) на суму 2205,49 грн; № 7 від 31.07.2024 (за липень 2024 року) на суму 2254,01 грн; № 9 від 30.08.2024 (за серпень 2024 року) на суму 2254,01 грн; № 10 від 30.09.2024 (за вересень 2024 року) на суму 2267,63 грн; № 11 від 31.10.2024 (за жовтень 2024 року) на суму 2301,57 грн;
№ 11 від 30.11.2024 (за листопад 2024 року) на суму 3128,03 грн, з них: 2308,50 грн за послуги з оренди приміщення та 819,53 грн витрат з опалення; №12 від 31.12.2024 (за грудень 2024 року) на суму 3173,44 грн, з них: 2352,24 грн за послуги з оренди приміщення та 821,20 грн витрат з опалення.

Звертаючись з позовом у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю  "Олімп" послалось на те, що відповідачем виставлені рахунки не оплачено, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість період з серпня 2022 року по  грудень 2024 року за послуги з оренди нерухомого майна на суму 61594,36 грн та послуги з утримання орендованого майна (витрати на опалення) на суму 9255,28 грн.

Судом встановив, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження своєчасного направлення перелічених рахунків на адресу орендаря Кулай К.Г.

Листами-повідомленнями: № 28 від 14.08.2024 (поштове відправлення: 1560000001944), № 32 від 05.11.2024 (поштове відправлення: 1560000031576), № 54 від 08.01.2025 (поштове відправлення № 1560000062617), до яких за описами вкладення були додані рахунки на оплату (без визначення їх переліку) та акти звірки розрахунків сторін за договором позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою погасити прострочену заборгованість.

Листом-повідомленням 14.08.2024 № 28  позивач повідомив  орендаря з про розірвання в односторонньому порядку договору оренди через місяць з дня попередження орендаря (тобто,  з 14.09.2024), з підстав систематичного порушення орендарем договірних зобов`язань щодо внесення орендної плати за користування спірним приміщенням. До листа-повідомлення згідно з описом вкладення додано: акт звірки розрахунків по орендній платі станом на 01.08.2024 та копії рахунків на оплату наданих послуг (поштове відправлення: 1560000001944), що отримані відповідачкою 17.08.2024.

За доводами позивача, орендарем до цього часу не повернуто за актом здачі  - приймання спірне приміщення зі строкового оплатного користування та не погашено заборгованість з орендної плати та послуг з опалення, нарахованих у період фактичного користування, з серпня 2022 по грудень 2024 років, в загальній сумі 67554,56 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, послався на те, що після введення в країні воєнного стану не використовувала орендоване приміщення та не проводила господарську діяльність, наразі перебуває за кордоном з 31.03.2022. Просила суд врахувати частину 6  статті 764 Цивільного кодексу України  (далі  ЦК України), за положеннями якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Звертала увагу суду, що рахунки на оплату вартості наданих послуг з оренди спірного приміщення були направлені позивачем лише в серпні 2024 року, разом з повідомленням про розірвання договору оренди. Поставила під сумнів правомірність розрахунку орендної плати, проведеного позивачем у спірному періоді, з урахування індексації.

Позивач, у належний строк, подав відповідь на відзив, в якому зазначав, що відповідач протягом усього часу дії договору не звертався до нього з повідомленням про неможливість використовувати орендоване приміщення та не ініціював дострокове його розірвання, а тому має розрахуватись за отримані послуги.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.
  
За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.            

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ч. 1    ст. 795 ЦК України     передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2    ст. 795 ЦК України    встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 1    ст. 762 Цивільного кодексу України   за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 14.09.2024 договір оренди майна від 21.12.2020 є розірваним в односторонньому порядку, за ініціативою позивача, відповідно до п. 5.2.1. договору, про що свідчить лист-повідомлення ТОВ "Олімп" від 14.08.2024 № 28, отриманий відповідачкою 17.08.2024. 

Отже, в період з 21.12.2020 по 13.09.2024 укладений між сторонами договір оренди майна від 21.12.2020 був чинним, а відтак, в оплатному користуванні відповідача знаходилось нерухоме майно, офіс № 45, площею 23,9 кв. м., за адресою: вул. Чернігівський шлях, 5, м. Мена, Чернігівська область.

За вказаних обставин позивачем правомірно у період з 21.12.2020 по 13.09.2024 нараховано відповідачу до сплати оренду плату в погодженому розмірі, з урахуванням її індексації згідно з пунктами 2.1., 2.4. договору.

За обґрунтованим перерахунком суду, розмір орендних платежів, у період з 01.08.2022 по 13.09.2024, за погодженими сторонами умовами, склав 52327,92 грн. 

В частині посилання скаржника на ст. 762 ЦК України, суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Колегія суддів враховує, що в частині 6  статті 762 Цивільного кодексу України  відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20, від 14.06.2022 у справі № 910/3536/21, від 07.06.2022 у справі № 922/1010/21, від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.05.2018 у справі №     910/7495/16 зазначила, що підставою для застосування частини 6  статті 762 Цивільного кодексу України  є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №910/14244/20.

Отже, для застосування частини 6  статті 762 Цивільного кодексу України  та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20, від 07.06.2022 у справі №     922/1010/21, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

Таким чином, підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає, зокрема, об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі наведеної правової норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

Відповідно до ч.1  ст. 617 ЦК, ч.2  ст. 218 ГК  та  ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні"  форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. 

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Разом з тим, існування форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання зобов`язання, а лише звільняє від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язання.

В той же час, штрафних санкцій у цій справі позивачем до стягнення не заявлялось.

При цьому, як вірно встановлено судом, відповідачем не надано доказів неможливості використання орендованого приміщення протягом серпня 2022 - вересня 2024 років, внаслідок настання форс-мажорних обставин (введення воєнного стану).  

За таких обставин, судом правомірно не визначено підстав для застосування до спірних відносин сторін приписів частини 6  статті 762 ЦК України. 

З огляду на викладене вмотивованим є висновок суду про стягнення з відповідача заборгованість за фактично спожиті послуги з оренди спірного приміщення в указаному періоді (протягом дії договору) в сумі 49032,84 грн (беручи до увагу: позитивне сальдо в розмірі 4704,92 грн на 01.08.2022 та часткову оплату в розмірі 8000,00 грн на 23.08.2022, складові яких сторонами під сумнів не ставиться).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України  покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 07.05.2025 у справі №927/204/25 залишити без змін. 

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                С.В. Владимиренко