Справа № 346/3067/24 
Провадження № 22-ц/4808/931/25 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Любчика Сергія Романовича на рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Третьякової І.В. в м. Коломиї, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:
У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому просила стягнути з ОСОБА_1 483895,38 грн. в якості відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, 4543,68 грн. – за проведення вимушеної судової експертизи, 40000,00 грн. – за завдання моральної шкоди та 36682,00 грн. – за надання правничої допомоги; а також стягнути з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» невиплачене страхове відшкодування матеріальної шкоди в сумі 160000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.01.2024 близько 18:50 год. в с. Товмачик по вул. Привокзальна Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. 13.3 ПДР України та здійснив зіткнення з припаркованим на узбіччі автомобілем марки «AUDI Q5», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_3 . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За цим фактом ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП.
За результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «AUDI Q5» становить 643895,38 грн.
На момент ДТП автомобіль «Peugeot Partner» був забезпечений згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №218620398 у ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Згідно ліміту відповідальності страхової компанії відшкодування на одного потерпілого за шкоду завдану життю і здоров`ю складає 320000,00 грн., за шкоду заподіяну майну – 160000,00 грн. Про страховий випадок було повідомлено страховика по телефону, а згодом позивачем подано повідомлення про ДТП в порядку ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також позивач зверталася до у ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» щодо виплати у добровільному порядку належного їй страхового відшкодування, однак такої виплати здійснено не було.
Таким чином просила стягнути зі страховика 160000,00 грн. в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну її майну, а решту суми заподіяних їй збитків стягнути з винуватця ДТП.
Крім цього, вказувала, що внаслідок ДТП, що сталося через протиправну поведінку ОСОБА_1 , їй були спричинені моральні страждання у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. Факт ДТП підірвав впевненість у можливості збереження свого майна. Внаслідок пошкодження автомобіля вона була позбавлена можливості тривалий час його використовувати в життєвих та побутових питаннях, що вкрай негативно відобразилось на її матеріальних статках. Просила стягнути з ОСОБА_1 40000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Також просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в сумі 4543,68 грн. та на професійну правничу допомогу в сумі 36682,00 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 483895,38 грн. в якості відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, 40000,00 грн. – за завдання моральної шкоди, 3242,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 7500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 156800 грн. страхового відшкодування матеріальної шкоди, 3242,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 7500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвоката Любчик С.Р. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що при розгляді справи суд не дотримався принципів об`єктивності й неупередженості, фактично перешкодив відповідачу в реалізації його прав, передбачених ЦПК України. У рішенні не зазначено докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, не надано мотивованої оцінки аргументів сторони відповідача.
Стверджує, що сторона позивача не надала жодного доказу отримання позивачкою чи виплати їй страхового відшкодування від страховика відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі 156800,00 грн., як і доказів щодо звернення до страховика за відповідною виплатою. Не надано належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 саме 483895,38 грн. в якості відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, висновку експерта, складеного у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України, який би підтверджував розмір відновлювального ремонту без урахування зносу автомобіля позивача та вартість такого ремонту з урахуванням зносу.
На думку скаржника, наданий стороною позивача висновок щодо вартості матеріального збитку №СЕ-19/126-24/1867-АВ не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки отриманий не в порядку, передбаченому ЦПК України. Зокрема, у ньому не зазначено, що його підготовлено для подання до суду.
Експерт у висновку №СЕ-19/126-24/1867-АВ вказав, що у разі відновлення не більше двох складових кузова, вартість КТЗ зменшується на 4%. У відкритих даних електронного ресурсу CARFAX зазначено, що в автомобілі марки AUDI моделі Q5, номер кузова НОМЕР_3 , станом на 01.01.2017 пошкоджено передню частину, що підтверджується відповідними фотографіями. Тобто, в указаному автомобілі до ДТП, що відбулась 28.01.2024, було пошкоджено та в подальшому відновлено більше трьох складових кузова. За вказаних обставин експертом у висновку №СЕ-19/126-24/1867-АВ використано невірні дані, що в подальшому істотно вплинуло на кінцеві розрахунки. Експерт значно завищив середньо ринкову вартість непошкодженого автомобіля марки AUDI моделі Q5, 2012 року випуску, що підтверджується рядом витягів з електронного ресурсу «AUTO.RIA», що додавалися представником відповідача до клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 31.07.2024, де ціна аналогічних автомобілів становила від 480704 до 518000 грн.
Також до висновку експерта №СЕ-19/126-24/1867-AB додано ремонтну калькуляцію (додаток 3) із деталізацією вартості запасних частин, робіт і фарбування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки AUDI моделі Q5, що складає 643895,38 грн., зазначена у ремонтній калькуляції. Водночас, у ремонтній калькуляції №24-0931158 від 14.03.2024, що разом із копією акту огляду транспортного засобу (дефектною відомістю) від 01.02.2024 надана ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» представнику позивача на адвокатський запит, указано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI Q5 становить 307866,31 грн. Тобто, різниця між розрахунком експерта, наведеним у ремонтній калькуляції, та ремонтною калькуляцією, проведеною на замовлення страхової компанії, складає 336029,07 грн.
Крім цього, розрахована експертом вартість відновлювального ремонту автомобіля марки AUDI моделі Q5 - 643895,38 грн. значно перевищує середньоринкову вартість аналогічних автомобілів.
За таких обставин вважає, що на відповідача може бути покладено надмірний, належним чином необґрунтований тягар відшкодування шкоди, яка значно перевищує фактично завдану.
Також вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи в проведенні повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи, не повною мірою оцінив обставини справи, зокрема, порушення, допущені при проведенні експертизи №СЕ-19/126-24/1867-АВ, тому ухвала суду про відмову у призначенні експертизи є помилковою.
Вважає, що позивач не надала жодного доказу про те, що їй було завдано значних душевних хвилювань, та що вона вчиняла дії, пов`язані з ремонтом та відновленням автомобіля, яким 28.01.2024 на момент ДТП керувала ОСОБА_3 . Моральна шкода в розмірі 40000 гривень є необґрунтованою, тому не підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Натомість, з урахуванням вимог розумності, об`єктивності, справедливості та співмірності, розмір завданої позивачу шкоди може складати 5000 гривень.
Просить: призначити судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в Івано-Франківську; рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 гривень за завдання моральної шкоди та 7500 гривень витрат на професійну правничу допомогу, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Представник позивача – адвокат Черкез І.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Зазначає, що обставини, які були встановлені у висновку експерта, наданому стороною позивача, представник відповідача в достатній мірі не спростував, неналежність цього доказу не довів та свою позицію в необхідності повторного проведення експертизи переконливим чином не підтвердив. За таких обставин у суду були відсутні підстави вважати, що вказаний висновок експерта викликає сумнів в його правильності і є необхідність для призначення у справі повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи.
Щодо зазначення в апеляційній скарзі нових підстав для призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи вказує, що такі були відомі стороні відповідача в суді першої інстанції, однак вона не вважала за потрібне звертати них увагу суду.
Крім цього зазначає, що ринкова вартість автомобіля позивача встановлена у висновку експерта, наданому позивачем, не на підставі скрішнотів з сайту «Авторіа», а з офіційного Бюлетеня автотоварознавця з врахуванням значення коефіцієнта ринку регіону (додаток №2 експертного висновку).
Також представник відповідача не звернув уваги на те, що судова транспортно-товарознавча експертиза, яка міститься у матеріалах справи, проведена державною установою – Чернівецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, а не приватним судовим експертом чи оцінювачем. Про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за статтями 384, 385 КК України експерт попереджений.
Вважає, що висновок експерта, який знаходиться у матеріалах справи, повністю відповідає чинному законодавству та складений відповідно до всіх Методик та Інструкцій.
Зауважує, що ОСОБА_1 двічі викликався позивачем на проведення огляду експертом свого транспортного засобу, з метою фіксації усіх пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, однак не з`явився особисто та не направив свого представника для проведення такого огляду. Докази отримання ним таких повідомлень містяться у матеріалах справи.
Крім цього, суд першої інстанції правильно зазначив, що підстав вважати наявний висновок експерта сумнівним немає.
Щодо посилання представника відповідача, на те, що позивач не зверталась до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування, не подавала заяви про отримання страхового відшкодування, зазначає, що 25.04.2025 позивач отримала від ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у сумі 156800,00 грн., а також 10742,20 грн. в якості компенсації судових витрат. Таким чином, страхова компанія повністю виконала свої зобов`язання перед позивачем, що підтверджується доказами, долученими до відзиву.
Зазначає, що суд правильно вказав, що заявлений до стягнення розмір моральної шкоди є таким, що відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості.
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта – адвокат Любчик С.Р. (в залі суду) доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача – адвокат Черкез І,М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції (поза межами приміщення суду) щодо задоволення апеляційної скарги заперечив.
Представники ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомив, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вирішила розглядати справу у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 є власницею автомобіля марки «AUDI Q5», номер кузова НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску (т. 1, а.с. 18).
Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 16.05.2023 ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на розпорядження, експлуатацію, страхування, передачу в найм, та продаж автомобіля «AUDI Q5» д.н.з. НОМЕР_2 . Довіреність видана строком на три роки та зареєстрована в реєстрі довіреностей (т. 1, а.с. 176).
За змістом копії постанови Коломийського міськрайонного суду від 29.02.2024 28.01.2024 о 18:0 год. в с. Товмачик по вул. Привокзальна Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши п. 13.3 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення з припаркованим на узбіччі автомобілем марки «AUDI Q5» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначено, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу «Alcotest Drager», результат тесту 1,68 проміле. Внаслідок вказаної ДТП автомобіль марки «AUDI Q5» отримав пошкодження правого переднього крила, дверей, правих задніх дверей, крила, колеса. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч.1 КУпАП, та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на нього остаточне адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік (т. 1, а.с. 22-24).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.04.2024 апеляційну скаргу адвоката Ломничука Ю.Ю., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Постанову Коломийського міськрайонного суду від 29.02.2024 щодо ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП залишено без змін (т. 1, а.с. 25-29).
У висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ №СЕ-19/126-24/1867-АВ від 07.03.2024 зазначено, що ринкова вартість автомобіля марки «AUDI», модель «Q5», номер кузова НОМЕР_5 , 2012 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_6 , станом на 28.01.2024 становить 751118,21 грн.; вартість відновлювального ремонту станом на 28.01.2024 становить 643895,38 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, станом на 28.01.2024 становить 227303,18 грн. (т. 1, а.с. 32-52).
Телеграмами, описом вкладення до поштового відправлення, трекінгами та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень підтверджується, що ОСОБА_1 двічі запрошувався для прийняття участі у проведенні експертної оцінки пошкоджень та ремонтних робіт автомобіля марки «AUDI Q5», який зазнав пошкоджень в результаті ДТП 28.01.2024 в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області. Однак, на запрошення до визначеного місця відповідач не прибув.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-218620398 автомобіль марки «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_7 , рік випуску 2010, на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю – 320000,00 грн., за шкоду заподіяну майну – 160000,00 грн., розмір франшизи – 3200,00 грн. Строк дії договору з 29.12.2023 по 28.12.2024 включно (т. 1, а.с. 30, 85).
30.01.2024 ОСОБА_3 звернулася до є ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з повідомленням про настання страхового випадку. У наданих пояснення вказала, що 28.01.2024 ОСОБА_1 на автомобілі «Peugeot Partner» виїхав на смугу зустрічного руху та спричинив зіткнення з її автомобілем «AUDI Q5» (т. 1, а.с. 174).
У зв`язку зі зверненням ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» була заведена страхова справа №240000931158, в рамках якої отримано відповідь від Національної поліції про підтвердження факту ДТП 28.01.2024 в с. Товмачик Коломийського району за участю вищевказаних транспортних засобів (т. 1, а.с. 177-178), 01.02.2024 складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) щодо наявних механічних пошкоджень (т. 1, а.с. 179), 14.03.2024 – ремонтну калькуляцію №24-0931158 (т. 1, а.с.180-183).
Також письмовою розпискою від 16.04.2024 підтверджується, що начальник центру врегулювання Чернівецької філії обласної дирекції «Княжа» Філіпчук І.Я. отримав Висновок експерта від 07.03.2024 №СЕ-19/126 -24/1867-АВ на 41 арк. (т. 1, а.с. 139).
Згідно заяви ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивач не подавала заяву про страхове відшкодування із зазначенням реквізитів для перерахування коштів. Тому рішення про здійснення або відмови у здійсненні страхового відшкодування в позасудовому порядку не приймалося. На час розгляду справи судом перебіг строку для прийняття такого рішення припинено до набрання рішенням у цій справі законної сили (т. 1, а.с. 84, т. 2, 16-17).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що матеріалами справи доведено обов`язок виплати страхового відшкодування позивачу, але в межах ліміту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи, тобто в сумі 156800,00 грн. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Тому суд стягнув з ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в розмірі 483895,38 грн. відповідно до визначеної експертом вартості відновлювального ремонту, що відповідачем не спростовано. Також суд стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача моральну шкоду, яка була заподіяна їй у зв`язку з пошкодженням її майна, в розмірі 40000,00 грн., який вважав, таким, що відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості в цій справі. При цьому, в задоволенні вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат за проведення вимушеної судової експертизи в сумі 4543,68 грн. суд відмовив, оскільки згідно п. 34.3 Закону №1961-IV такі витрати на проведення експертизи (дослідження) повинен відшкодовувати страховик, а тому ці позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Відповідно, суд стягнув з обох відповідачів порівну сплачений позивачем судовий збір та витрати на правничу допомогу, зменшені судом, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
До шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, встановлено, що ОСОБА_2 , власнику автомобіля «AUDI Q5», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що сталася 28.01.2024 з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , завдано майнову шкоду.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та договором визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в сумі 160000,00 грн., розмір франшизи – 3200,00 грн.
Судом першої інстанції стягнуто з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача страхове відшкодування в межах ліміту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи, тобто в сумі 156800,00 грн., 3242,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 7500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
До відзиву на апеляційну скаргу представник позивача долучив докази сплати ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивачу по рішенні суду страхове відшкодування у сумі 156800,00 грн., а також 10742,20 грн. в якості компенсації судових витрат.
Відтак, доводи апелянта про те, що сторона позивача не надала жодного доказу отримання позивачкою чи виплати їй страхового відшкодування від страховика відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі 156800,00 грн., як і доказів щодо звернення до страховика за відповідною виплатою, є безпідставними.
Що стосується тверджень апелянта про те, що позивачем не надано належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 саме 483895,38 грн. в якості відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, висновку експерта, складеного у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України, який би підтверджував розмір відновлювального ремонту без урахування зносу автомобіля позивача та вартість такого ремонту з урахуванням зносу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Отже, відповідач як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
В матеріалах справи міститься Висновок експерта Чернівецького НДЕКЦ №СЕ-19/126-24/1867-АВ від 07.03.2024, в якому визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI», модель «Q5», номер кузова НОМЕР_5 , 2012 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_6 , станом на 28.01.2024 становить 643895,38 грн. (т. 1, а.с. 32-52).
Відповідно, фактично завдана позивачу відповідачем ОСОБА_1 шкода в результаті ДПТ, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, становить 483895,38 грн. (643895,38 грн. – 160000,00 грн.).
Доводам апелянта про те, що наданий стороною позивача експертний висновок №СЕ-19/126-24/1867-АВ від 07.03.2024 не може вважатися належним та допустимим доказом надана оцінка і такі спростовані в ухвалі апеляційного суду про відмову в призначенні судової автотоварознавчої експертизи.
При цьому, не заслуговують на увагу твердження сторони позивача про те, що у вказаному висновку експерта не визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, оскільки експертом зазначена як вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу – 227303,18 грн. (коефіцієнт 0,7 для КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років), так і вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу – 643895,38 грн. (т. 1, а.с. 39).
Разом з тим, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 та в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17), правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №344/3008/17 (провадження №61-26423св18), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20 (провадження №61-16320св20).
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц (провадження №61-9687св18)).
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми (постанова Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №911/482/17).
Отже, потерпілий вправі заявляти до винної особи вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу.
А посилання апелянта на те, що суд мав би взяти до уваги зменшення вартості КТЗ з огляду на відновлення після пошкоджень відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, не спростовують вищевказаних висновків. Вказаним пунктом Методики встановлено винятки, коли застосовується коефіцієнт зносу, який не мав би застосовуватися з огляду на строк експлуатації КТЗ. Однак, винна особа відшкодовує різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові без урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Також безпідставними є твердження апелянта про те, що експерт значно завищив середньоринкову вартість непошкодженого автомобіля марки AUDI моделі Q5, 2012 року випуску, оскільки такі дані використані з офіційного Бюлетеня автотоварознавця з врахуванням значення коефіцієнта ринку регіону (додаток №2 експертного висновку).
Що ж до посилань на те, що у ремонтній калькуляції №24-0931158 від 14.03.2024, яка разом із копією акту огляду транспортного засобу (дефектною відомістю) від 01.02.2024 надана ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» представнику позивача на адвокатський запит, указано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI Q5 становить 307866,31 грн., то такі жодним чином не можуть свідчити про неправомірність експертного визначення завданого збитку.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем надано для суду безпосередньо при пред`явлені позову достатні докази, згідно з якими встановлено факт настання ДТП, спричинення збитків, вини відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між подією та збитками, і їхній розмір.
А посилання представника відповідача на те, що вищевказаний експертний висновок є неналежним доказом, є необґрунтованими.
Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач не надала жодного доказу, що їй було завдано значних душевних хвилювань, та що вона вчиняла дії, пов`язані з ремонтом і відновленням автомобіля, розмір моральної шкода є необґрунтованим, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відтак, суд врахував, що моральна шкода позивачу завдана переживаннями внаслідок пошкодження її майна, яке виключає його подальшу експлуатацію за цільовим призначенням, відповідно, тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд врахував характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості апеляційний суд вважає, місцевий суд дійшов правильного висновку, щодо стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача у розмірі 40000 грн.
Таким чином, повно та всебічно встановивши обставини справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Любчика Сергія Романовича слід залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 квітня 2025 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Любчика Сергія Романовича залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
       
Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2025 року.