КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Унікальний номер справи № 754/11613/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/11629/2025	Головуючий у суді першої інстанції - Саломон О.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
29 вересня 2025 року                                                                                 місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                  Оніщук М.І.,
судді                                     Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Опанащуком Максимом Юрійовичем, на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від                                   22 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, згідно з яким просила:
-              стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 84 941 грн. 13 коп. в якості різниці між вартістю відновлювального ремонту та розміром виплаченого страхового відшкодування;
-              стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 500 грн. 00 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження «Mercedes Benz B200» д.н.з. НОМЕР_1 та складання висновку експерта № 2253 від 24.07.2024;
-              стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 04.05.2024 о 09 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Братиславська, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz В200», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався позаду. При ДТП автомобілі отримали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. 
Відповідач свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав та постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2024 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КпАП України. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу № 216793831, виданого ТДВ «СГ «Оберіг». За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, страховик сплатив страхове відшкодування у сукупному розмірі 38 649 грн. 00 коп. 
Однак отриманих від ТДВ «СГ «Оберіг» коштів недостатньо для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, у зв`язку з чим позивач звернулась до судового експерта з метою визначення вартості відновлювального ремонту. 
Відповідно до висновку експерта №2253 від 24.07.2024 вартість відновлювального ремонту становить 123 590 грн. 13 коп. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mercedes Benz В200» д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з його пошкодженням, перевищує вартість завданого матеріального збитку, який підлягає стягненню з страхової компанії, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та розміром завданого матеріального збитку. 
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 84 941 грн. 13 коп., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп. та вартість замовлення експертизи в розмірі 4 500 грн. 00 коп. (а.с. 75-80).
В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином було повідомлено відповідача про розгляд справи.
Посилається на те, що цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія ОСОБА_1 на дату ДТП була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг» полісом № 216793831, розмір франшизи 3200 грн. 00 коп. Страхова сума за полісом (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн. 00 коп. Таким чином, ОСОБА_1 мав правомірне очікування того, що відшкодування будь-якої майнової шкоди у межах 160 000 грн. 00 коп., як передбачено полісом № 216793831, буде здійснено страховиком у разі підтвердження відповідного розміру збитку оцінкою, здійсненою у відповідності до вимог закону.
Зазначає, що ОСОБА_2 звернулась до ТДВ «Страхова група «Оберіг» та без проведення огляду транспортного засобу та його експертизи з боку страхової компанії погодилась на розмір страхового відшкодування на суму 38 649 грн. 00 коп., попри існуючий ліміт у 160 000 грн. 00 коп., припинивши будь-які інші зобов`язання страховика.
Посилається на те, що ТДВ «Страхова група «Оберіг» жодних оцінок шкоди не здійснювала, оскільки ОСОБА_2 на проведенні оцінки не наполягала, а тому припускає, що запропонована сума страхового відшкодування вимоги ОСОБА_2 повністю задовольняла. 
Вважає, що ОСОБА_3 взяла на себе ризик внаслідок погодження з ТДВ «Страхова група «Оберіг» суми страхового відшкодування у розмірі 38 649 грн. 00 коп., який на її думку, був достатній для ремонту автомобіля, відтак після отримання виплати в узгодженому зі страховою компанією розмірі її права вважаються відновленими, а шкода компенсованою. Наступне звернення з вимогами про стягнення збитків, розмір яких перевищує половину ринкової вартості автомобіля, є очевидним проявом недобросовісної поведінки.
Вказує, що суд першої інстанції не аналізував дійсного обов`язку страхової компанії з виплати страхового відшкодування та які збитки позивача покрито за рахунок страхової виплати. Сума страхової виплати визначалась саме з волевиявлення ОСОБА_2 , без проведення експертизи, тобто будь-якого врахування вартості ТЗ, його типу та стану, вартості замінних деталей (нові чи з урахуванням коефіцієнта фізичного знову), вартості послуг з відновлювального ремонту. Кошти страховою компанією перераховано ФОП ОСОБА_4 , однак відомості про використання виплачених коштів та здійснення за них ремонтних робіт ОСОБА_2 не надаються.
Таким чином, суд першої інстанції прийняв здійснену страховою компанією виплату, попередньо узгоджену між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова група «Оберіг» як таку, що була виплачена у порядку п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», замість належного застосування положення п. 36.2 ст. 36 згаданого закону.
Вважає, що долучений до позовної заяви висновок експерта № 2253 від 24.07.2024 є недопустимим доказом.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 22.05.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
26.05.2025 Київським апеляційним судом постановлено ухвалу про витребування доказів.
09.06.2025 на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 22.05.2025 від ФОП ОСОБА_4 надійшли витребувані судом докази.
09.06.2025 до суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Шимка А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
11.06.2025, 30.06.2025 до суду надійшли заперечення на клопотання та додаткові пояснення.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.05.2024 о 09 год. 30 хв. в м. Києві, вул. Братиславська, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz В200», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався позаду. При ДТП автомобілі отримали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2024 водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КпАП України.
Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія ОСОБА_1 на дату ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» полісом № 216793831, розмір франшизи 3 200,00 грн.
Автомобіль «Mercedes Benz В200», д.н.з. НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію.
За фактом вчиненої ДТП страховиком ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», в рамках страхової справи № 49770, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 38 649 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 29529.
Відповідно до Висновку експерта № 2253 від 24.07.2024 вартість відновлюваного ремонту, завданого власнику КТЗ «Mercedes Benz В200», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження становить 123 590 грн. 13 коп.
Посилаючись на те, що сума сплаченого ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» страхового відшкодування у розмірі 38 649 грн. 00 коп. не покриває завданої позивачці шкоди, позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про відшкодування різниці між завданою відповідачем шкодою та сплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 84 941 грн. 13 коп.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі, однак, страхове відшкодування не покриває у повному обсязі завданої позивачу шкоди, а тому різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим відшкодуванням підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
У ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).
У ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Спірні правовідносини сторін врегульовані Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.
Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, від 1.12.2021 у справі № 147/66/17 виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 зазначеного закону).
Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 у справі № 569/13697/15-ц,  залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.
У постанові  від 10.06.2020 у справі № 333/2096/17 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.
Верховний Суд  у постанові від 13.12.2023 у справі № 759/28079/21 вказав на те, що за змістом узгодження особа, діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в сумі 120000 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії суперечить як попередній поведінці такої особи, так і засадам розумності та диспозитивності.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 24.06.2024 звернулась до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку з настанням страхового випадку 04.05.2024, за договором страхування #ЕР-216793831 від 13.09.2023, та просила належне їй (за вирахуванням франшизи) страхове відшкодування у розмірі 38 649 грн. 00 коп. перерахувати на рахунок ОСОБА_4 (а.с.20).
01.07.2024 сума у розмірі 38 649 грн. 00 коп. була перерахована  ТДВ «СГ «Оберіг»  на рахунок ФОП ОСОБА_4 з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту 49770/1 від 25.06.2024 («Mercedes Benz В200» д.н.з. НОМЕР_1 ) (а.с.21).
У листі № 0307-08 від 03.07.2024 ТДВ «СГ «Оберіг» зазначило, що між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» була узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 3200 грн. 00 коп.) в розмірі 38 649 грн. 00 коп. При цьому було погоджено, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повність врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено. Страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. 
01.07.2024 ТДВ «СГ «Оберіг», керуючись ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 38 649 грн. 00 коп. на реквізити, зазначені у заяві про страхове відшкодування. Погоджений розмір страхового відшкодування було сплачено на реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування, без проведення оцінки/експертизи в порядку п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 22).
ФОП ОСОБА_4 на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 26.05.2024 повідомив, що ФОП ОСОБА_4 в період 2024 року фактично виконував роботи з ремонту та обслуговування транспортного засобу «Mercedes Benz В200» д.н.з. НОМЕР_1 на замовлення ОСОБА_2 . Крім того повідомлено, що 17.05.2024 до автосервісу «AUTO PLATFORM» за адресою: м. Київ, вул. Якова Гніздовського, 1а, де свою діяльність здійснює ФОП ОСОБА_4 , був заїзд представника страхової компанії, який оцінював пошкодження даного транспортного засобу (а.с. 218).
Таким чином, з наведеного вище вбачається, що між потерпілою особою ОСОБА_2 та страховиком ОСОБА_1 - ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено суму страхового відшкодування, яке страховою компанією було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_4 , який виконував роботи з ремонту та обслуговування транспортного засобу «Mercedes Benz В200» д.н.з. НОМЕР_1 на замовлення ОСОБА_2 .
Згідно наявного в матеріалах справи полісу #ЕР-216793831, забезпеченим транспортним засобом є «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_2 та ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн. 00 коп. (а.с. 127).
Наведене указує на те, що ОСОБА_2 на власний ризик погодилась із розміром страхового відшкодування без проведення оцінки/експертизи, який склав менший розмір, аніж передбачений полісом ліміт відповідальності ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну майну. 
А тому, на переконання колегії суддів, ОСОБА_2 не вправі вимагати від ОСОБА_1 заявлену до відшкодування шкоду, оскільки остання у добровільному порядку узгодила із страховою компанією винуватця ДТП розмір страхового відшкодування та не ініціювала питання проведення оцінки транспортного засобу на визначення розміру заподіяної шкоди, та не вказувала на необхідність проведення експертизи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі незгоди із розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією винуватця ДТП, потерпіла сторона має право звертатися із вимогами про стягнення шкоди зі страхової компанії у межах ліміту відповідальності, а в іншому випадку заявляти вимоги до винуватця ДТП про відшкодування шкоди у разі недостатності розміру виплаченого страхового відшкодування.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У межах фактичних обставин даної справи слід зауважити, що у заяві на виплату страхового відшкодування між потерпілою та страховою компанією було погоджено, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджено, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку.
Таким чином, підписуючи дану заяву, ОСОБА_2 розуміла, що здійснення страховиком виплати у погодженому розмірі є повним виконанням ним своїх зобов`язань щодо означеного страхового випадку, а тому подальше звернення ОСОБА_2 з вимогами до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, посилаючись на недостатність коштів для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, після отримання страхового відшкодування та подальшого проведення автотоварознавчого дослідження з метою встановлення розміру спричиненої шкоди, є проявом недобросовісної поведінки ОСОБА_2 , оскільки остання, не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, мала право ініціювати проведення дослідження на визначення розміру заподіяної шкоди та в наступному здійснити погодження розміру страхової виплати, а у разі її недостатності - вимагати відшкодування безпосередньо від ОСОБА_1 .
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц також звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим відшкодуванням на підставі п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_2  на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було здійснено виплату страхового відшкодування у погодженому розмірі, без проведення оцінки/експертизи, а тому у ОСОБА_1 не виникає обов`язку відшкодування різниці між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням з огляду на встановлені фактичні обставини у даній справі.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Таким чином, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушенням норм процесуального права, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому, у зв`язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Разом з цим, оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1453 грн. 44 коп. 
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Опанащуком Максимом Юрійовичем - задовольнити.
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 (сорок чотири) копійки.
 
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                              М.І. Оніщук
         
Судді                                                                                  В.А. Шебуєва
 
                                                                                            В.О. Кафідова