ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 вересня 2025 року 
м. Харків 
справа № 953/2805/24 
провадження №№ 22-ц/818/1401/25; 22-ц/818/1407/25 
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого - Пилипчук Н.П., 
суддів - Маміна О.В., Тичкова О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання: Львової С.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року та на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року, ухвалені суддею Кочнєвим О.В.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позову зазначає, що 26 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0245/82/0518476, згідно умов якого Банк відкрив Позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 1000,00 грн., а Позичальник зобов?язався повернути використану суму в строк до 26.04.2020 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45%. Зазначає, що відповідач не виконує взяті на себе зобов?язання, що спричинило виникнення заборгованості станом на 22 березня 2024 року у загальному розмірі 103994,54 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 44322,76 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 10.01.2023 - 35792,14 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 23879,64 грн. 
30 листопада 2021 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги N?114/2-47, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Кредит Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами. 
На підставі Договору відступлення права вимоги N?10-01/2023 від 10 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», у тому числі за кредитним договором N?010/0245/82/0518476 від 26 квітня 2016 року, що укладений між ПАТ Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором N?010/0245/82/0518476 від 26 квітня 2016 року станом на 22 березня 2024 року у загальному розмірі 103994,54 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 44322,76 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 10.01.2023 - 35792,14 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 23879,64 грн., судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн. яка складається з 40000,00 грн. - витрати на надання усної консультації з вивчення документів, 6000,00 грн. - підготовка пропозицій та 15000,00 грн. - витрати на складання позовної заяви для подання до суду. 
16 вересня 2024 року представником відповідача адвокатом Шафоростовим В.О. подано відзив, в якому у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості просить відмовити у повному обсязі. 
Зазначає, що право банку нараховувати відсотки припинилося 26 квітня 2020 зі спливом строку кредитування, а тому розрахунки відсотків з 26 квітня 2020 по 22 березня 2024 у загальному розмірі 76420,66 грн., а також начебто проведений безготівковий платіж від 17 лютого 2021 року у розмірі 2887,95 грн., є безпідставними. Також посилається на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр» статусу фінансової установи та наявності ліцензії на здійснення фінансових послуг, отже не доведено саму по собі можливість набуття вимог за кредитним договором від банку. 
Щодо вимоги про стягнення правової допомоги у розмірі 25000 грн. зазначає, що такі витрати у типовій справі є необгрунтованими та завищеними позивачем, оскільки у Єдиному державному реєстрі судових справ мається безліч справ за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» у аналогічних справах про стягнення заборгованості. Для позивача такі справи є звичайними, склалася стала практика підготовки і подачі позовних заяв. Підготовка позову у цій справі не могла потребувати значного обсягу юридичної та технічної роботи, адже зазначена справа не є складною для позивача. Крім того, позивач просив суд розглянути справу за відсутність представника, а отже робота представника позивача звелася виключно до редагування шаблонного позову. Також у відзиві надає попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, який складає 20000 грн. 
25 вересня 2024 року представником позивача подано письмові пояснення представника позивача Ткаченко М.М., в яких просить позов задовольнити у повному обсязі, відмовити відповідачу у задоволенні вимог про стягнення з позивача правничої допомоги або суттєво зменшити її розмір. 
Посилається на те, що у розрахунку заборгованості (і первісного кредитора і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Після продовження строку користування кредитом відповідач користувався кредитними коштами, зокрема 17 лютого 2021 року, отже відповідач погодився на продовження строку дії договору. Таким чином розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. 
Щодо статусу фінансової установи зазначає, що відповідно до інформації з КІС НБУ ТОВ «Вердикт Капітал» була зареєстрована як фінансова компанія та на момент підписання договору факторингу у товариства була наявна ліцензія на надання послуг з факторингу, яка діяла з 30.03.2017 по 20.04.2023. Така ліцензія була надана первісному кредитору під час укладання Договору факторингу, про що свідчать відповідні застереження і гарантії, що містяться у договорі, а отже твердження відповідача про недійсність договору факторингу не відповідає обставинам справи. Аналогічне стосується і ТОВ «Коллект Центр», у якого ліцензія на надання послуг з факторингу була наявна з 18.10.2021 по 29.03.2024. Отже ТОВ «Вердікт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» мали право нараховувати відсотки після відступлення товариства прав вимоги. 
Щодо стягнення витрати на правничу допомогу зазначає, що відповідач не наводить обгрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, а тому підстави для відмови у задоволенні позову у цій частині відсутні. 
Щодо витрат на правову допомогу відповідача зазначає, до відзиву не долучено договору про надання правничої допомоги, детального опису виконаних робіт, акт прийому-передачі наданих послуг, докази оплати за такі послуги, а тому витрати на правничу допомогу, заявлені відповідачем, є безпідставними, а їх розмір завищеним та не обгрунтованим. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування N?010/0245/82/0518476, укладеним між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» від 26 квітня 2016 року, який припинив дію між сторонами 26.04.2020 року, у розмірі 29778,23 грн., що включає усі передбачені договором платежі, включаючи тіло кредиту, проценти, комісію, страховки тощо. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судові витрати у справі у вигляді частини сплаченого судового збору у розмірі 866,92 грн. В іншій частині у стягнення судових витрат у вигляді судового збору відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект центр» судові витрати у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 572,60 грн. В іншій частині у стягненні судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. 
25 листопада 2025 року надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, понесених відповідачем у зв?язку з розглядом справи у суді першої інстанції, яка сформована в системі «Електронний суд» 22.11.2025. Просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача 15000,00грн. як витрати на професійну правничу допомогу за відповідним договором про надання правової допомоги від 14.09.2024 та актом наданих послуг N?2805 від 15.11.2024. 
В обгрунтування заяви зазначив, що 14 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським Бюро «Валентина Шафоростова» було укладено Договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.1.1. Договору Клієнт дає доручення, а Бюро зобов?язується за дорученням Клієнта надавати йому правову допомогу у формі представництва інтересів, захисту та інших видів правової допомоги. Пунктом 2.1. Договору визначено, що за виконання Бюро доручення Клієнт сплачує гонорар у розмірі та строки, визначені Актом наданих послуг, який підписується сторонами. 07 серпня 2024 року між Клієнтом та Бюро укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової (правничої) допомоги N?2805, відповідно до п.1.1 Додаткової угоди Клієнт надав, а Бюро прийняло до виконання доручення Клієнта надати необхідну правову допомогу при розгляді судами всіх інстанцій справи N?953/2805/24 з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відповідно до п. 1.3 Додаткової угоди сторони погодили, що усього розмір фіксованого гонорару та витрат Бюро, у тому числі, але не виключно податкові витрати, поштові витрати, банківські витрати за виконання Доручення у суді першої інстанції визначеного у пункті 1.1. Додаткової складає 15000 грн., який підлягає сплаті до 30.09.2024.15 листопада 2024 року сторонами підписано Акт наданих послуг (правової допомоги), який містить детальний опис наданих послуг. Пунктом 2.1 акту погоджено, що розмір гонорару складає 15000 грн., який на момент підписання акту сплачений у повному обсязі клієнтом, що підтверджується платіжними інструкціями N?1696733761 від 16.09.2024 та N?1706126040 від 27.09.2024. Зазначає, що розмір гонорару узгоджується з розміром ставок адвокатського гонорару, встановлених рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 N?13/1/7. 
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. через звернення до суду не учасника справи, що унеможливлює розгляд відповідної заяви по суті. 
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями Фоменко О.В., в особі представника Шафоростова Валентина Олександровича подав апеляційні скарги в яких просить: скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у прийнятті додаткового рішення у справі N?953/2805/24 від 02 грудня 2024 та прийняти додаткове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 , стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект центр» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.; змінити рішення суду першої інстанції у справі N?953/2805/24 від 18 листопада 2024 року, виключивши з його мотивувальної частини твердження, що «у адвоката Шафоростова Валентина Олександровича не було та не має прав для представлення інтересів відповідача у даній справі» та виключивши з його мотивувальної частини твердження, що «відзив на позовну заяву та письмові пояснення від 07.11.2024 судом визначаються як неналежні докази, оскільки були подані не представником відповідача», посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 02 грудня 2024 року зазначає, що не погоджується з ухвалою суду у зв?язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, з огляду на те, що не представником відповідача, а безпосередньо відповідачем Фоменко О.В. через його особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, адвокат Шафоростов В.О. є представником відповідача ОСОБА_1 у даній справі та надавав йому професійну правничу допомогу. На підтвердження повноважень адвоката до суду першої інстанції надано Ордер на надання правничої допомоги від 07.08.2024 за N?1202400. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представляє інтереси відповідача безпосередньо адвокат, який є фізичною особою. Частина 1 ст. 60 ЦПК України визначає, що представником у суді може бути адвокат, а не адвокатське бюро чи адвокатське об?єдання. Як здійснювати адвокатську діяльністю чи то індивідуально, чи то у формі бюро або об?єднання це організаційне питання, яке вирішує сам адвокат. Але яку форму б адвокатської діяльності не обрав адвокат, у судовому процесі приймає участь саме адвокат як фізична особа, що відповідає ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Адвокатське бюро створюється одним адвокатом, є юридичною особою. Бюро може відкривати свої банківські рахунки, мати штат працівників і бути роботодавцем для помічників адвоката, юристів, секретаря, бухгалтера тощо. Залучати інших адвокатів на договірних засадах для надання певного виду правової допомоги. Але адвокатське бюро не може бути представником, бо не є адвокатом (фізичною особою) в розумінні ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське бюро є стороною договору про надання правової допомоги, саме бюро видає ордер на адвоката, який набуває повноважень представника у справі в розумінні ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Наданий на виконання ухвали суду першої інстанції лист-роз?яснення недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України підтверджує правову позицію, викладену в апеляційній скарзі щодо того, що представляти інтереси учасника справи має саме адвокат, а не адвокатське бюро. 
Що стосується рішення по суті справи, в апеляційній скарзі зазначає, що погоджується з рішенням суду першої інстанції по суті щодо часткового задоволення позову, але не погоджується зі змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення в частині невизнання адвоката Шафоростова В.О. як представника відповідача ОСОБА_1 , що зумовило невизнання судом самого факту надання правової допомоги адвокатом, що в свою чергу призвело до відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Представником відповідача Фоменка О.В. у цій справі є адвокат Шафоростов В.О., повноваження якого в суді першої інстанції підтверджені Ордером на надання правничої допомоги від 07.08.2024 N?1202400, яким надано правову допомогу відповідачу, а відповідачем в свою чергу понесено витрати на правову допомогу, які підлягають стягнення з позивача. Зазначає, що адвокат Шафоростов В.О. не є самозайнятою особою, оскільки здійснює адвокатську діяльність у організаційно-правовій формі адвокатського бюро. Адвокатське бюро існує виключно у формі юридичної особи і саме по собі не може бути представником у будь-якому процесі. Вважає, що оскаржуване рішення в частині невизнання адвоката Шафоростова В.О. у якості представника відповідача ОСОБА_1 підлягає зміні, оскільки прийнято з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у стягненні з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на правову допомогу. 
21 січня 2025 року надійшов відзив представника позивача Ткаченко М.М. на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Посилається на безпідставність поданих апеляційних скарг, так як судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що представник відповідача має дотримуватися обраної ним форми здійснення адвокатської діяльності та представляти інтереси клієнтів бюро через виконавчий орган юридичної особи (керуючого адвокатським бюро), а не як самозайнята особа-адвокат, з яким не укладався окремий договір про надання правової допомоги. 
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга на ухвалу підлягає частковому задоволенню, ухвала скасуванню, апеляційна скарга на рішення задоволенню, рішення - зміні. 
Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, в даній справі не має підстав для розгляду відповідної заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки до суду звернувся не уповноважений представник відповідача, яким в даній справі є саме юридична особа - адвокатське бюро «Валентина Шафоростова» (код ЄДРПОУ - 43840753), яка уклала договір та на користь якої сплачувалися кошти відповідачем. Саме вказана особа могла до 25.11.2024 звернутися до суду з відповідною заявою, у тому числі в особі свого єдиного засновника ОСОБА_2 , що зроблено не було. До суду звернувся адвокат Шафоростов В.О. як самозайнята особа, яка не є учасником справи, а відповідно надана ним заява про ухвалення додаткового рішення не є поданою належним суб?єктом звернення, а тому не може бути розглянута судом, оскільки не є належно поданою самим учасником справи. До того ж відповідач міг самостійно заявити вказану вимогу як особа, яка має відповідний кабінет в Електронному суді, однак такої діє не зробив.
Між тим, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Відповідно п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвали додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Згідно ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 
Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 листопада 2025 року надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, понесених відповідачем у зв?язку з розглядом справи у суді першої інстанції, яка сформована в системі «Електронний суд» 22.11.2025, якою відповідач просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача 15000,00грн. як витрати на професійну правничу допомогу за відповідним договором про надання правової допомоги від 14.09.2024 та актом наданих послуг N?2805 від 15.11.2024. 
Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов?язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. 
Згідно з частиною першою, п?ятою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. 
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права (пункт 4 частини першої статті 379 ЦПК України). 
Враховуючи, що заява відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, подана 25 листопада 2024 року, судом першої інстанції по суті не розглянута, виходячи з того, що ухвалу суду першої інстанції від 02 грудня 2024 року постановлено з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу - задовольнити частково, ухвалу суду - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Що стосується доводів апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів виходить з наступного. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у мотивувальній частині виходив з того, що у адвоката Шафоростова В.О. не було та не має прав для представлення інтересів відповідача у даній справі, оскільки єдиний документ на представлення інтересів відповідача-ордер серії AX N?1202400, виданий саме юридичною особою адвокатським бюро «Валентина Шафростова» та ОСОБА_2 може бути саме представником вказаною юридичної особи. Відповідно вказана фізична особа не має права на доступ до матеріалів справи, оскільки суду не наданий ордер саме від його імені як самозайнятої особи на участь у справі. Враховуючи викладене, суд першої інстанції визначив як неналежні докази усі заяви у справі, подані від імені ОСОБА_2 , відзив та письмові пояснення від 07.11.2024, оскільки вони були подані не представником відповідача. Відповідно суд не прийняв до уваги і письмові пояснення позивача від 26.09.2024, оскільки вони по своїй правовій суті є запереченнями на відзив, який судом при розгляді справи не приймається. 
Між тим, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Так, відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. 
Здійснюючи адвокатську діяльність адвокат може обрати індивідуальну адвокатську діяльність (самозайнята особа), адвокатське бюро, адвокатське об?єднання. 
У свою чергу, адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. 
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. 
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджується в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. 
Документи, що підтверджують повноваження адвоката як представника відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК є довіреність або ордер, виданий відповідно до Закону N?5076-У1. 
Ордер встановленої форми є обов?язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відкриті відомості про адвоката Шафоростова Валентина Олександровича, який обліковується у Раді адвокатів Харківської області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю N?5289 від 17.12.2018, видане Радою адвокатів Донецької області. Формою здійснення адвокатської діяльності адвоката Шафоростова В.О. є Адвокатське бюро «Валентина Шафоростова». 
Радою адвокатів України неодноразово надавались роз?яснення до своєї усталеної з 2014 року позиції та наголошувалось на тому, що вимога надання будь-яких інших документів крім ордеру та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю - забороняється. 
В цих роз`ясненнях визначено, що ордер як єдиний документ, який саме має подаватися до суду та органам досудового розслідування для підтвердження повноважень адвоката. 
Отже ордер серії AX N?1202400 від 07.08.21024, згенерований уповноваженою особою (керівником) Адвокатського бюро «Валентина Шафоростова» та виданий адвокату Шафоростову В.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 у Первомайському міськрайонному суді Харківської області, відповідає вимогам статті 20 закону N?5076-У1, Положенню про ордер та є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. 
Адвокатське бюро діє виключно в особі адвоката, основною метою діяльності якого є забезпечення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі громадянам України, іноземним громадянам, особам без громадянства, юридичним особам, тощо. 
За таких обставин рішення суду підлягає зміні, а ухвала суду підлягає скасуванню. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N? 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України 

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року про відмову у прийняття додаткового рішення - задовольнити частково. 
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року про відмову у прийнятті додаткового рішення скасувати і справу в цій частині направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року - задовольнити. 
Змінити рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виключивши з його мотивувальної частини твердження, що «у адвоката Шафоростова Валентина Олександровича не було та не має прав для представлення інтересів відповідача у даній справі» та виключивши з його мотивувальної частини твердження, що «відзив на позовну заяву та письмові пояснення від 07.11.2024 судом визначаються як неналежні докази, оскільки були подані не представником відповідача». 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                                        Н.П. Пилипчук

Судді                                                                О.В. Маміна

       О.Ю. Тичкова