ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 400/20/25
адміністративне провадження № К/990/19450/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желєзного І. В.,
суддів: Білак М. В.,  Мацедонської В. Е., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (суддя Ярощук В. Г.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року (судді-доповідача Турецької І. О., суддів Градовського Ю. М., Єщенка О. В.) у справі № 400/20/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та історія справи
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до суду першої інстанції з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 16 березня 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова         № 704), з урахуванням виплачених сум;
2) зобов`язання відповідача:
провести нарахування та виплату позивачу за період з 16 березня 2022 року по         19 травня 2023 року грошове забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01 січня             2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови  № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44);
провести нарахування та виплату позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 та 2024 роки у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
провести нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на           2024 рік» на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
виготовити та направити позивачу нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 16 березня               2022 року по 19 травня 2023 року;
виготовити і направити позивачу нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення для призначення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Додатку 8 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пункт 3 розділу ІІ), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02 березня 2023 року № 10-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 16 березня 2022 року по 19 травня 2023 року.
2. До суду першої інстанції позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, посилаючись на те, що 03 грудня 2024 року він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату за період з 16 березня 2022 року по 30 червня 2024 року грошового забезпечення у належному розмірі. Однак на дату звернення до суду відповідач не надав відповідь на його заяву. Крім цього, позивач зазначив, що з 16 березня 2022 року по                  30 листопада 2024 року він проходив військову службу за призовом по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 та постійно перебував у місці служби, у зв`язку з відбиттям збройної агресії Російської Федерації. У цей період у нього був відсутній доступ до адвокатів, що обмежувало можливість своєчасного звернення до суду.
3. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 січня              2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2024 року.
4. У зазначеній ухвалі, суд першої інстанції установив, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду щодо позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2024 року.
5. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня             2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15 січня 2025 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 повернуто в частині позовних вимог щодо:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 19 липня 2022 року до 19 травня 2023 року грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 1 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 1 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язання відповідача:
провести нарахування та виплату позивачу за період з 19 липня 2022 року до         19 травня 2023 року грошове забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 1 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 1 січня               2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови  № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
провести нарахування та виплату позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 та 2024 роки, яка була нарахована і виплачена позивачу у період з             19 липня 2022 року до 30 червня 2024 року, у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1 січня               2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 1 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 1 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
провести нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 роки, яка була нарахована і виплачена позивачу у період з 19 липня 2022 року до 30 червня 2024 року, у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 1 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 1 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
6. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що грошове забезпечення позивач отримував в кінці кожного місяця, у зв`язку із чим в момент отримання такої виплати повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а тому позовні вимоги за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2024 року повинні бути обмежені тримісячним строком звернення до суду з позовною заявою. Указане свідчить про пропуск строку звернення до суду щодо позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 30 червня 2024 року, оскільки з позовною заявою позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку 29 грудня 2024 року.
7. Крім цього, суди попередніх інстанцій зазначили, що перебування позивача на військовій службі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки це не позбавляє його можливості звернутися до суду з позовом через представника або ж направити позов від свого імені засобами поштового зв`язку. 
8. Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 04 травня 2025 року засобами поштового зв`язку.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
9. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині повернення позовних вимог, позивач вважає їх безпідставними та необґрунтованими, такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
10. На переконання скаржника, строк, установлений статтею 233 КЗпП України, позивач не пропустив.
11. Скаржник зазначає, що 30 листопада 2024 року йому військовою частиною НОМЕР_1 вручено грошовий атестат, а тому саме із цієї дати починається перебіг строку звернення до суду.
12. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій повністю, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Позиція інших учасників справи
13. У відзиві на касаційну скаргу військова частина НОМЕР_1 зазначила, що доводи суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви позивачу є обґрунтованими.
14. На переконання відповідача, отримуючи заробітну плату щомісяця, у тому числі щомісячні розрахунки, позивач міг дізнатися про ймовірне порушення прав, тому строки звернення до суду обчислюються саме з таких дат. Зважаючи на проміжок часу, якого стосується предмет спору, тримісячний строк звернення до суду щодо сформованих вимог - пропущений.
15. У зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 .
Рух касаційної скарги
16.          Верховний Суд ухвалою від 27 травня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №400/20/25.
17. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, головуючим суддею визначено Желєзного І. В., суддів            Білак М. В. та Мацедонської В. Е.
18. Ухвалою від 20 жовтня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
19. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить із такого.
20. Спір у цій справі виник у зв`язку із протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення.
21. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
22. Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
23. Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
24. Таким чином, для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк, і цей строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
25. При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
26. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
27. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
28. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не бачить підстав відступати від указаної правової позиції у межах цієї справи та надалі зауважує таке.
29. За висновком судів попередніх інстанцій позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX).
30. Водночас позивач вважає, що таке правозастосування судами попередніх інстанцій є неправильним, оскільки, на переконання позивача, строк звернення необхідно відраховувати з 30 листопада 2024 року, дня коли він отримав грошовий атестат. 
31. Верховний Суд зазначає, що у постанові від 21 березня 2025 року у справі №  460/21394/23 Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) сформувала єдиний підхід до застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.
32. В означеній постанові Судова палата зазначила, що частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
33. Судова палата урахувала позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, яку неодноразово висловлював Конституційний Суд України, зокрема, у Рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999  року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
34. У підсумку Судова палата виснувала, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України в редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022  року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону               № 2352-IX).
35. Застосовуючи означені підходи при вирішення цієї справи, Верховний Суд зазначає, що спірний період з 24 лютого 2022 року по 29 червня 2024 року умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом № 2352-IX (19 липня 2022 року) та після цього.
36. Період з 24 лютого до 18 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом № 2352-IX, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
37. Проте період з 19 липня 2022 року по 19 серпня 2024 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
38. З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду частково поділяє позицію судів попередніх інстанцій, зокрема, щодо необхідності застосування частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, до позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня 2022  року.
39. Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
40. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
41. Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
42. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
43. Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
44. На переконання Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, які стосуються періоду з 19 липня 2022  року, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.
45. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025  року у справі № 460/21394/23, постановленій Судовою палатою.
46. За обставинами цієї справи, 30 листопада 2024 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.
47. З огляду на обставини цієї справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19 липня 2022 року слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розмірами та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.
48. За результатом установлення указаних обставин справи стане можливим визначити, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду із цим позовом у частині вимог за період з 19 липня 2022 року та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
49. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
50. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
51. Оскільки суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу, оскаржувані судові належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №400/20/25 скасувати, а справу направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                      І. В. Желєзний
Судді                                                                                                          М. В. Білак
                                                                                                          В. Е. Мацедонська