ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
29 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/4365/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року (суддя Конєва С.О.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №045550028171 від 17.01.2025р., зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №045550028171 від 17.01.2025р., зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Суд вирішив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №045550028171 від 17.01.2025р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд.7; код ЄДРПОУ 21084076) за рахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 10.07.1993 по 30.11.1996, з 01.12.1996 по 31.12.1997, з 01.04.1998 по 31.05.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 11.08.1987р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд.7; код ЄДРПОУ 21084076) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення йому пенсії за віком від 10.01.2025р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд.7; код ЄДРПОУ 21084076) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) – судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири грн. 48 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. (одна тисяча гривень 00 копійок).
У частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. - відмовити.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Головним управлінням правомірно було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з врахуванням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 32 роки.
Також зазначено про необхідність врахування маминого стану відповідача при  вирішенні питання розподілу витрат на правничу допомогу. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1  ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, 10.01.2025р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої надав, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 від 11.08.1987р.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №045550028171 від 17.01.2025р., яким позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу та у рішенні зазначено про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 10.07.1993 по 10.07.1993, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме: дата наказу про звільнення (30.11.1996) не відповідає даті звільнення 10.07.1993; з 01.12.1996 по 31.03.1998, оскільки відсутній підпис посадової особи, яка завіряє даний запис, що є порушенням інструкції ведення трудових книжок (стаж зараховано з 1998 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, згідно сплати внесків ОК-5); з 01.04.1998 по 31.05.2002, оскільки дані відсутні в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу.
Позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення не було доведено.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
У відповідності до положень ст.20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст.106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, на якому працює (працювала) застрахована особа, оскільки саме  страхувальник здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж   встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового  стажу  здійснюється  органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За  відсутності  трудової книжки,  а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні  необхідні  записи  або  містяться неправильні чи неточні записи про   періоди   роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного   реєстру  загальнообов`язкового державного  соціального  страхування, довідки, виписки із наказів, особові   рахунки   і   відомості   на  видачу  заробітної  плати, посвідчення,  характеристики,  письмові трудові договори і угоди з відмітками  про  їх  виконання  та  інші  документи,  які  містять відомості  про періоди роботи.
Як було встановлено судом першої інстанції,, ОСОБА_1 працював у періоди з 10.07.1993 по 30.11.1996 в ПП «РАДІАН», а з 01.12.1996 по 31.03.1998 в ТОВ «ПРІВОЗ», що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 11.08.1987 (а.с.11-26).
Періоди роботи з 10.07.1993 по 30.11.1996 та з 01.12.1996 по 31.12.1997 не було зараховано відповідачем до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (на підставі записів у трудовій книжці), так як за період роботи з 10.07.1993 по 10.07.1993 запис про звільнення внесено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме: дата наказу про звільнення (30.11.1996) не відповідає даті звільнення 10.07.1993; за період роботи з 01.12.1996 по 31.03.1998 відсутній підпис посадової особи, яка завіряє даний запис, що є порушенням інструкції ведення трудових книжок (стаж зараховано з 1998 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, згідно сплати внесків ОК-5), що підтверджується змістом копії оспорюваного рішення пенсійного органу №045550028171 від 17.01.2025р., наявною у справі (а.с.27).
У спірні періоди роботи позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.
Згідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.2. Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або  уповноваженим  ним  органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня  професійно-технічного  навчального  закладу,  що  здобули професію (кваліфікацію)  за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник»,  «молодший  спеціаліст»,  «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному  освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. 
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу,  переведення на іншу  постійну  роботу, звільнення; відомості про нагородження  і  заохочення:  про  нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх  у  роботі  та  інші  заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про  відкриття,  на   які   видані   дипломи,   про використані винаходи   і   раціоналізаторські  пропозиції  та  про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п.2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Судом було вірно враховано, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що за умови надання позивачем до пенсійного органу трудової книжки НОМЕР_2 від 11.08.1987, яка підтверджує факт роботи позивача за не зараховані періоди, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів, пенсійним органом безпідставно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням до загального страхового стажу спірних періодів роботи позивача.
Також суд першої інстанції встановив, що з 01.04.1998 по 31.05.2002 позивач працював в АОЗТ ФК «Эльф-инвест», що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 11.08.1987 (а.с.11-26).
Вказані періоди не було зараховано відповідачем до страхового стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, оскільки дані відсутні в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу, що підтверджується копією оспорюваного рішення пенсійного органу №045550028171 від 17.01.2025(а.с.27).
Суд вірно врахував, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року, при цьому, до 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж), таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції щодо необхідності зобов`язати відповідача за рахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 10.07.1993 по 30.11.1996, з 01.12.1996 по 31.12.1997, з 01.04.1998 по 31.05.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 11.08.1987.
Також суд першої інстанції вірно встановив необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком від 10.01.2025р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.
Позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу  в сумі 8000 грн.
До суду першої інстанції було надано копії договору №33/25 про надання правової допомоги від 03.02.2025, додаткової угоди №1 до договору від 03.02.2025, ордеру про надання правничої допомоги від 03.02.2025, копію платіжної інструкції від 03.02.2025. 
Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що такі судові витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню судом до 1000 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував вимоги статей 134, 139 КАС України та те, що  предмет позову не є складним з урахуванням наявної сталої правової позиції, зокрема і Верховного Суду, з даного питання, тому судові витрати на правову допомогу підлягають зменшенню судом до 1000 грн.
Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №045550028171 від 17.01.2025р., зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  
Постанова у повному обсязі складена 29 жовтня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш