ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1865/25                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Олена ЛУКАШОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 вересня 2025 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Сорочка Є.О.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
  
У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 08.10.2024 року по 20.01.2025 року, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 08.10.2024 по 20.01.2025, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалався на те, що оскільки виплата грошової компенсації за неотримане речове майно проведена, нарахована на виплачена відповідачем несвоєчасно, то позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 08.10.2024 по 23.01.2025 у розмірі 98716,32 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 17.09.2025.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України до 07.10.2024, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.10.2024 № 277 (а.с. 13).
23.01.2025 позивачу на картковий рахунок було здійснено виплату компенсації за неотримане речове майно у розмірі 94479,72 грн (а.с. 21).
На звернення представника позивача листом від 05.02.2025, Військовою частиною НОМЕР_1 було повідомлено, що затримка у виплаті коштів за неотримане речове майно виникла через те, що основним розпорядником бюджетних коштів Національної гвардії України є її Головне управління. Військова частина НОМЕР_1 отримала можливість виплатити компенсацію лише після надходження відповідних коштів. Також, вказано, що підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні, оскільки Військова частина НОМЕР_1 не порушувала права позивача (а.с. 20).
Вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, останній звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, проте не більше ніж за 6 місяців.
Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки Військова частина НОМЕР_1 здійснювала всі зазначені дії в межах розумних строків, враховуючи, що на даний момент діє період воєнного стану, який також вносить певні корективи в робочі процеси та документообіг, при цьому, вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 НГУ стосовно позивача допущено не було.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до положень статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відтак, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
У контексті приписів статей 116, 117 КЗпП України, останні визначають відповідальність установи (організації, підприємства) за затримку розрахунку при звільненні та спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 07.10.2024 позивача виключено зі списку особового складу та всіх видів забезпечення, а розрахунок із позивачем проведено лише 23.01.2025, що підтверджується роздруківкою по картковому рахунку позивача.
Тобто, остаточний розрахунок відповідачем здійснено не в день фактичного звільнення позивача, а з порушенням строків, встановлених статтею 116 КЗпП України.
Оскільки відповідач не провів з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки такого розрахунку, на чому цілком обґрунтовано наголосив і суд першої інстанції. 
Так, з 19 липня 2022 року, стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ.
Відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній її редакції, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
Таким чином, суд першої інстанції мав підстави для висновку про те, що період затримки розрахунку регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Як вбачається з інформаційної довідки №52 від 06.03.2025 середньомісячний заробіток позивача за останні 2 місяці перед звільненням складає 27356,10 грн, середньоденний заробіток - 914,04 грн. Кількість днів, впродовж яких затримано виплату розрахунку при звільненні становить 108 днів, а саме: з 08.10.2024 (наступний день після дати звільнення зі служби) по 23.01.2025 ( день остаточного розрахунку). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені становить 98716,32 грн (914,04 грн *108).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 08.10.2024 року по 23.01.2025 у розмірі 98716,32 грн.
Щодо доводів апелянта про те, що Військова частина НОМЕР_1 здійснювала всі зазначені дії в межах розумних строків та з урахуванням процедури затвердження та здійснення виплат розпорядником коштів, колегія суддів такі доводи враховує, проте посилання на норми законодавства в цій частині мають значення для процедури та питання нарахування/виплати грошового забезпечення, проте не нівелюють застосування приписів КЗпП щодо стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Зі змісту ч. ч. 1-4  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

   У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                       Є.О. Сорочко
                                                                                                                   
                                                                                                    Я.М. Василенко