ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року	Львів	Справа № 380/10158/24 пров. № А/857/21026/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у  справі  № 380/10158/24 за адміністративної позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Гулкевич І.З.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

                                                    ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової     частини НОМЕР_1 , в якому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 187013,30 грн, з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.
В обґрунтування позову зазначає, що оскільки відповідач не провів з ним під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, а здійснив такий лише 29 квітня 2024 року, виплативши індексацію грошового забезпечення, то він відповідно до вимог статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки такого розрахунку, сума якого, визначена відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати”, з урахуванням принципу істотності частки, становить 187013,30 гривень.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1   на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 156446 (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста сорок шість) гривень 55 копійки. В іншій частині вимог було відмовлено 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено всіх обставин, що мають значення для справи.
Зокрема скаржник зазначає, що судом першої інстанції завищено присуджений позивачу розмір середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при його звільненні. Також просить суд урахувати, що при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум не було спору щодо їх розміру. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що положення ст. ст.116 та 117 КЗпП не розповсюджується на правовідносини, що виникли у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України є безпідставними.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений  шляхом надіслання ухвали про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Про розгляд апеляційної  скарги  позивач повідомлений шляхом надіслання ухвали про  призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи міститься  відповідне відстеження вручених  рекомендованих поштових відправлень.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про  часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини 16 липня 2018 року, натомість індексація грошового забезпечення та компенсація втрати частини доходів в розмірі 138909 грн 48 коп. виплачена йому відповідачем на виконання рішення суду у справі №380/9118/22  29 квітня 2024 року.
Суд зазначив, що період затримки з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
Проте, період з 19 липня 2022 року до 29 квітня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. При визначенні суми заборгованості до указаного періоду не застосовується принцип співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Суд першої інстанції установив, що середньоденний заробіток позивача становить 262 грн 40 коп.
З`ясував, що за період з 17 липня 2018 року по 18 липня 2022 року сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні становить 383891 грн 20 коп. (262,40 грн х 1463 календарних днів).
Зазначив, що сума виплаченого із затримкою грошового забезпечення у розмірі 138909 грн 48 коп. складає 36,2 % від загальної суми (383891 грн 20 коп.), яка підлягала виплаті в день звільнення (138909,48 х100 : 383891,20).
Зважаючи на наведене вирішив, що за період з 17 липня 2018 року до 19 липня 2022 року (1463 календарних днів) розмір середнього заробітку за час затримки цієї виплати з урахуванням принципу співмірності становить 138584 грн 72 коп. (262,40 грн*1463*36,2%).
За період з 19 липня 2022 року по 29 квітня 2024 року, відповідно до вимог чинної редакції статті 117 КЗпП України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців не здійснення відповідного розрахунку, тобто по 18 січня 2023 року (184 дні).
Відтак, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за указаний період становить 48281 грн 60 коп. (262,40*184).
Отже, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 186 866 грн 32 коп.
Разом з тим, суд першої інстанції, з огляду на дисбаланс між сумами коштів, вважав за необхідне зменшити загальний розмір відшкодування.
Суд зазначив, що період затримки розрахунку з 17 липня 2018 року по 18 липня 2022 року (1463 календарних днів) та з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року (законодавчо встановлене обмеження у шість місяців) (184 дні) складає 1647 календарних днів.
Ураховуючи відсоток суми виплаченого із затримкою грошового забезпечення від загальної суми, яка підлягала виплаті в день звільнення, суд вирішив, що на користь позивача слід стягнути 156446 грн 55 коп. (262,40 грн.*1647*36,2%).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2018 №148 позивача з 16.07.2018 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Позивачу не нараховано індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2013 по 03.10.2018.
Неповнота проведеного відповідачем розрахунку при звільненні в частині виплати індексації грошового забезпечення була оскаржена позивачем в судовому порядку.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі №380/9118/22 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. включно з врахуванням базового місяця - січень 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць) з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням попередньо сплаченої суми. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
На виконання рішення суду від 26.10.2022 у справі №380/9118/22, відповідачем 29.04.2024 нарахована та виплачена на картковий рахунок позивача індексація у розмірі 138909,48 грн.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 156446, 55 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та прийнято у цій частині постанову, якою позов задоволено частково:
- стягнуто з  відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18717 (вісімнадцять тисяч сімсот сімнадцять) грн 40 коп.
В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі №380/10158/24  залишено без змін.
Судом встановлено, що заробітна плата позивача, виходячи з розрахунку за два місяці перед виключенням зі списків особового складу становила 16006,32 грн., середньоденний заробіток – 262,40 грн (16006,32 грн/61 календарний день).
Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 19.07.2022 становить 383891,20 грн. (1463 календарні дні * 262,40 грн).
Постановою Верховного Суду  від 08.05.2025 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Ухвалюючи вказану постанову Верховний Суд зазначив, що суду апеляційної інстанції під час нового розгляду апеляційної скарги слід урахувати, що:  
« 54. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку лише за шість місяців, Судова палата вирішила, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [принцип співмірності], до правовідносин, які регулюються статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», не є можливим.
55. Застосовуючи наведені висновки для вирішення цього спору колегія суддів констатує, що суд, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, може застосувати принцип співмірності лише до періоду з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), який регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців.
56. Проте, період з 19 липня 2022 року до 29 квітня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, відповідно до якої законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями.
57. З наведених судом апеляційної інстанції розрахунків вбачається, що суд, застосовуючи принцип співмірності до періоду з 17 липня 2018 року до 18 липня 2022 року, визначив розмір відповідальності таким, що пропорційний розміру невиплачених сум з урахуванням того, що:
1) сто відсотків це розмір середнього заробітку весь зазначений період (1463 календарні дні х 262,4 грн середньоденного заробітку = 383891,2 грн);
2) співвідношення виплаченої на виконання судового рішення індексації грошового забезпечення до середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17 липня 208 року до 18 липня 2022 року становить 36,18% (138909,48 / 383891,2);
З огляду на викладене апеляційний суд констатував, що сума, яка підлягає стягненню з урахуванням істотності частки 36,18% становить138892 грн (262,40 грн х 36,18% х 1463 (кількість днів затримки розрахунку)).
58. Разом з тим, такий розрахунок суперечить висновкам, викладеним у постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.
59. В указаній постанові Судова палата зазначила, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
60. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
61. Указані висновки стосуються застосування статті 117 КЗпП України у редакції, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців.
62. Для правильного вирішення цього спору необхідно установити розмір усіх належних при звільненні сум, який становить 100% (суми, які були виплачені ОСОБА_1 у день звільнення + розмір індексації, нарахованої на виконання рішення у справі №380/9118/22) та з урахуванням установленого визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17 липня 2018 року до 18 липня 2022 року, застосувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.
63. Після проведення зазначених розрахунків необхідно визначити загальну суму [за період з 17 липня 2018 року по 29 квітня 2024 року], що підлягає стягненню на користь позивача зазначивши, що така сума визначена без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено податковим агентом при виплаті доходу з урахуванням раніше виплачених сум.»

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції чинній на момент звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 КЗпП України викладено у такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
Указана редакція статті 117 КЗпП України набула чинності з 19 липня 2022 року.
Задовольняючи позовні вимоги частково суди попередніх інстанцій зазначили, що період затримки з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, суд може застосувати принцип співмірності і зменшити розмір такої виплати.
Проте, період з 19 липня 2022 року до 29 квітня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. При визначенні суми заборгованості до указаного періоду не застосовується принцип співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Вказані висновки суду першої інстанції  відповідають правовій позиції Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України, яка викладена у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22  та інших. З такими висновками також погодилася Колегія Суддів КАС ВС під час розгляду касаційної скарги  про що зазначено у п.49 постанови від 08 травня 2025 у цій справі.  №  380/10158/24.
Колегія суддів зауважує, що Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду сформувала єдиний підхід щодо можливості розповсюдження висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [про застосування принципу співмірності], на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Указані висновки викладено у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22.
У вказаній постанові Судова палата зазначила, що із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.
Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.
У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку лише за шість місяців, Судова палата вирішила, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [принцип співмірності], до правовідносин, які регулюються статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», не є можливим.
Застосовуючи наведені висновки для вирішення цього спору колегія суддів констатує, що суд, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, може застосувати принцип співмірності лише до періоду з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), який регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців.
Проте, період з 19 липня 2022 року до 29 квітня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, відповідно до якої законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями.
Також з постанови Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 слідує, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Указані висновки стосуються застосування статті 117 КЗпП України у редакції, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців.
Отож, для правильного вирішення цього спору необхідно установити розмір усіх належних при звільненні сум, який становить 100% (суми, які були виплачені позивачу у день звільнення + розмір індексації, нарахованої на виконання рішення у справі №380/9118/22) та з урахуванням установленого визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17 липня 2018 року до 18 липня 2022 року, застосувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.
Після проведення зазначених розрахунків необхідно визначити загальну суму [за період з 17 липня 2018 року по 29 квітня 2024 року], що підлягає стягненню на користь позивача зазначивши, що така сума визначена без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено податковим агентом при виплаті доходу з урахуванням раніше виплачених сум.
Судом  встановлено, що заробітна плата позивача, виходячи з розрахунку за два місяці перед виключенням зі списків особового складу становила 16006,32 грн., середньоденний заробіток – 262,40 грн (16006,32 грн/61 календарний день).
Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період  17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року  включно  становить 383891,20 грн. (1463 календарні дні * 262,40 грн).
         З матеріалів справи убачається, що  на виконання рішення суду від 26.10.2022 у справі №380/9118/22, відповідачем 29.04.2024 нарахована та виплачена на картковий рахунок позивача індексація у розмірі 138909,48 грн.
          Судом апеляційної інстанції  витребувано у відповідача відомості щодо суми, яка була виплачена позивачу у день звільнення. 
За даними додаткових відомостей, наданих відповідачем (іменованих розрахунок  нарахованих до виплати позивачу сум у зв`язку із звільненням позивача на підставі  наказу №148 від 13.07.2018 року)  позивачу у день звільнення  до виплати нараховано – 00 грн.00 коп.
Отож загальний розмір усіх належних при звільненні сум (суми, які були виплачені позивачу у день звільнення, що складає 00,00 грн+ розмір індексації, нарахованої на виконання рішення у справі №380/9118/22) становить 138909,48  грн, що  становить 100%. Відповідно відсотковий розмір несвоєчасно виплаченої суми становить 100%.
Відтак  сума, яка підлягала відшкодуванню з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення за період  з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року становить   383891,20 грн. (Розрахунок: 383891,20 грн.  х 100%).
Що ж стосується періоду з 19.07.2022 року по 29 квітня 2024 року, то як уже було зазначено Верховним Судом  у цій справі до спірних правовідносин належить застосувати  приписи чинної редакції   статті 117 КЗпП України, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Таким чином, кількість днів затримки розрахунку в межах шести місяців становить 184.
Сума середнього заробітку позивача за шість місяців затримки розрахунку при звільненні з урахуванням статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») становить: 262,40 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 184 (кількість днів затримки розрахунку в межах шести місяців) = 48282 грн.
Отож загальна сума виплат середнього заробітку  за затримку розрахунку при звільненні за період з  17 липня 2018 року по 29 квітня 2024 року на яку міг претендувати позивач  за методикою про яку  зазначив Верховний Суд у цій справі повинна становити 48282грн. +383891,20 грн.  = 432173грн, що більш ніж у два рази перевищує суму  несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення. 
Натомість, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції  стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні лише у розмірі 156446, 55 грн, що  у свою чергу вказує на відсутність порушеного права скаржника у цій справі - Військової частини НОМЕР_1 , позаяк розмір присудженої на користь позивача суми є меншим ніж та на яку позивач мав право. 
Як наслідок апеляційна скарга відповідача в частині зменшення  належного до виплати позивачу розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні або відмови у задоволенні такої  позовної вимоги задоволенню не підлягає.
Також колегією суддів установлено, що позивач  з апеляційною скаргою щодо невірного розрахунку  середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні  до суду не звертався, а відтак у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для  перегляду оскаржуваного судового рішення в частині збільшення розміру присудженої на користь позивача суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у  справі  № 380/10158/24  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос