СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року                    м. Харків                        Справа № 917/119/24(917/936/24)  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
апелянта (ТОВ "Сервіс Ойл") – Горьовий В.В. (на підставі довіреності від 28.05.2025) 
ТОВ "Сервіс Ойл" – Остапенко О.П. (на підставі ордеру серії ВІ № 1321372 від 28.07.2025)
відповідача –    Піддубний Д.І.
ТОВ «Нафтогазенергія» - Макарова Н.В.
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Сервіс Ойл", м. Полтава    (вх.№1587 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2025 у справі № 917/119/24(917/936/24) (повний текст якого складено та підписано у приміщенні господарського суду Полтавської області 19.06.2025 суддею Ореховською О.О.)
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", вул. Небесної Сотні, 9/17, м. Полтава, 36000; код       ЄДРПОУ 38516938
до Товариства з обмеженою відповідальністю       "Ендейвер", вул. Київська, 2Е, с. Супрунівка, Полтавський район, Полтавська область, 38714; код ЄДРПОУ 37306380
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ"- арбітражний керуючий       Гусар Іван Олексійович, вул. Патріарха Мстислава Скрипника, 40, оф. 1005; м. Київ, 03035
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергія", вул. Джонса Гарета, будинок 8, літера 20Д, м. Київ, 04119; код ЄДРПОУ 42972869.
про стягнення 8 858 564,00грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СервісОйл" звернулося до господарського суду Полтавської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю    "Ендейвер"    про стягнення 8 858 564,00грн    неустойки, нарахованої за порушення    зобов"язань за Договором №71-СО від 01.07.2023    за період з 14.12.2023    по    31.05.2024.
В обґрунтування позову щодо    стягнення    з відповідача    неустойки    у розмірі подвійної плати    за користування    обладнанням       позивач посилається на    неналежне виконання    відповідачем зобов"язань за Договором №71-СО від 01.07.2023    щодо    обов"язку орендаря    повернути    орендоване майно       після       завершення строку    оренди.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.06.2025 у справі №917/119/24(917/936/24) в позові відмовлено повністю.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд керувався таким:
-  матеріалами справи підтверджується, що майно, яке є об`єктом оренди за договором оренди № 71-СО, в період з 01.11.2023 по 13.12.2023 (спірний період) мало статус речових доказів у кримінальному провадженні, а також майна, яке було тимчасово вилучене у третьої особи відповідно до    ст. 167 КПК України, та перебувало на відповідальному зберіганні у третьої особи до моменту накладення арешту на вказане майно ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 по справі № 552/4830/23;
- докази того, що після винесення ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2023 у справі № 552/4830/23 (якою було відмовлено в накладенні арешту на майно, вилучене у третьої особи 01.11.2023,в тому числі майно, яке є об`єктом оренди за Договором оренди № 71-СО та      Договором суборенди № 71-НГЕН), зазначене майно було повернуто третій особі або відповідачу, надані суду не були;
- постановою   Східного  апеляційного Господарського суду  у справі  № 917/612/24  від 23.09.2024 встановлено обставину того, що  у період з 01.11.2023 по 13.12.2023 орендар не використовував об`єкт оренди договором оренди №71-СО від 01.07.2023 та не мав можливості його використовувати внаслідок тимчасового вилучення вказаного майна та набуття ним статусу речового доказу у кримінальному провадженні, а також не отримував дохід від здачі такого майна в суборенду в спірному періоді;
- факт того, що позивач та відповідач 06.11.2023 підписали акт приймання-передачі майна в оренду №22, сам по собі не свідчить про те, що станом на 01.11.2023 таке майно не знаходилося на виробничих майданчиках відповідача та третьої особи, не було оглянуто детективами ТУ БЕБ у Полтавській області під час перевірки 01.11.2023 та не було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та тимчасово вилучено у третьої особи;
-  листи ТУ БЕБ у Полтавській області   від  26.09.2024 вих. № 01/209  та Полтавської обласної прокуратури №08-7474ВИХ-24 від 25.10.2024    не спростовують  факту  вилучення  ТУ БЕБ у Полтавській області  з подальшою його передачею на відповідальне зберігання   орендованого майна ,  адже   майно, яке передано  в оренду  за Договором   від 01.07.2023 № 71-СО,   було вилучене і набуло статус речових доказів саме 01.11.2023 ;
-  враховуючи неможливість виконання  ТОВ "Ендейвер"  зобов`язання з повернення майна через обставини, за які він не може відповідати (зокрема у зв`язку з вилученням об`єкту оренди, визнанням його речовим доказом та арештом в рамках кримінального провадження), як наслідок, відсутність вини орендаря у неповерненні об`єкту оренди, підстави для застосування до   ТОВ "Ендейвер"  неустойки, передбаченої ч.2  ст. 785 Цивільного кодексу України, відсутні.
Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що :
- строк оренди майна за договором № 71-СО найми (оренди) обладнання з додатком № 1  від 01.07.2023,  закінчився 13.12.2023 р., враховуючи умови 6.1.3 п. 6.1 даного договору, бурильний інструмент – ТБПК (IEU) 139,7 мм. (5-1/2”) S-135/G-105 у кількості 110 шт., що становить 947,44 м., мав бути повернутий відповідачем ТОВ «Сервіс Ойл» за актом приймання – передачі майна з оренди не пізніше 13.12.2023 ;
- станом  на 31.05.2024 р. бурильний інструмент – ТБПК (IEU) 139,7 мм. (5-1/2”) S135/G-105 у кількості 110 шт., що становить 947,44 м. ТОВ «Сервіс Ойл» не повернуто, що відповідно до статті 785 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою   Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення    господарського суду Полтавської області від 09.06.2025 у справі №917/119/24(917/936/24). Розгляд справи призначено на 16 09 2025  о 12:30 год.
Також зазначеною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (яке 25.07.2025  отримало ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 до електронного кабінету в системі «Електронний суд») 28.07.2025, тобто у встановлений судом строк, подало  через систему “Електронний суд” відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – залишити без змін.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що :
-   у зв`язку із вилученням, подальшим арештом об`єкту оренди за договором №71-СО та припиненням правовідносин за Договором №71-СО від 01.07.2023 року ТОВ "Ендейвер" не могло вчиняти жодних  дій для повернення чи зняття обмежень з майна, що було предметом договору оренди,  станом на 31.05.2024 року відповідачу не відома подальша доля об`єкта оренди за Договором №71-СО від 01.07.2023 року;
-  відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав;
-  враховуючи наявність судових рішень у межах інших господарських та кримінальних проваджень, можна стверджувати, що   орендар не міг користуватись обладнанням з 01.11.2023 року, відповідач за період з 01.11.2023 року до 13.12.2023 року у зв`язку із його вилученням  у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12022170000000098, а з 14.12.2023 року у зв`язку з накладенням арешту на це майно у справі відповідно до ухвали Київського районного суду міста Постави від 14.12.2023 року у справі № 552/4830/23;
-  у постанові Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 у справі №917/612/24 , яку залишено без змін постановою Верховного суду  від 03.12.2024, зазначено, що  факт підписання позивачем та відповідачем  06.11.2023 акту приймання-передачі майна в оренду №22 сам по собі не свідчить про те, що станом на 01.11.2023 таке майно не знаходилося на виробничих майданчиках відповідача та третьої особи, не було оглянуто детективами ТУ БЕБ у Полтавській області під час перевірки 01.11.2023 та не було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та тимчасово вилучено у третьої особи і у справі №917/612/24  відсутні жодні  докази, з яких можливо встановити те, що вказане у акті №22 від 06.11.2023 не перебувало на виробничих майданчиках орендаря станом на 01.11.2023 та не було вилучено в ході кримінального провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергія" (яке 25.07.2025  отримало ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 до електронного кабінету в системі «Електронний суд») 05.08.2025, тобто у встановлений судом строк, подало  через систему “Електронний суд” відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – залишити без змін.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що :
- відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, тобто в даному випадку треба встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав;
- обладнання, яке є предметом оренди за Договором №71-СО, 01.11.2023, було вилучене Територіальним управлінням Бюро економічної безпеки у Полтавській області в процесі досудового розслідування у кримінальному провадженні №12022170000000098 від 15.03.2022, вказана обставина  унеможливлює використання орендарем об`єкта оренди за його цільовим призначенням, повернення об`єкта оренди орендодавцю;
- вилучення у третьої особи (суборендаря) майна, яке було об`єктом оренди за Договором № 71-СО, в порядку ст. 167 КПК України, тобто в межах кримінального провадження, є обставиною, яка унеможливлювала користування вказаним майном як третьою особою, так і відповідачем (орендарем), та повернення його позивачу, таким чином, вина відповідача у неповерненні об`єкту оренди відсутня, що виключає можливість стягнення з нього пені в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.;
-  у справі №917/612/24 між тими ж сторонами, за позовом ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ» до ТОВ «ЕНДЕЙВЕР» про стягнення орендної плати за спірним Договором № 71-СО, рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024, залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 та Постановою Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №917/612/24, відмовлено в задоволенні позову ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ» та  встановлено, що фактично зазначене майно (об`єкт оренди за договором №71-СО від 01.07.2023), починаючи з 01.11.2023 було визнано ТУ БЕБ у Полтавській області речовим доказом у кримінальному провадженні, було вилучене у третьої особи (суборендаря) та власникові і користувачам (орендарям) фактично не поверталося;
-  у справі № 917/612/24 суди встановили, що перелік майна, яке було виявлено та вилучено 01.11.2023 детективами Територіального управління Бюро економічної безпеки у Полтавській області в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні на виробничих базах відповідача і третьої особи, а також розташоване на бурильних майданчиках, відповідає тому майну, яке є предметом договору оренди від 01.07.2023 № 71-СО, а також було передане позивачем відповідачу за актом приймання-передачі від 06.11.2023 № 22 до договору оренди; суди зазначили, що станом на момент проведення Територіальним управлінням Бюро економічної безпеки у Полтавській області перевірки (01.11.2023) зазначене майно не було в користуванні відповідача та третьої особи, однак знаходилось на виробничих базах орендаря та бурових майданчиках та було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і тимчасово вилучено відповідно до статті 167 Кримінального процесуального кодексу України, а також передано на відповідальне зберігання ТОВ «Нафтогазенергія», що підтверджується актами приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 01.11.2023 та змістом ухвали Київського районного суду міста Полтави від 14.12.2023 у справі № 552/4830/23;
- обставини, встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 20.06.2024, залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 та Постановою Верховного Суду від 03.12.2025 у справі №917/612/24, мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді справи  №917/119/24(917/936/24);
- факт підписання позивачем та відповідачем 06.11.2023 акту приймання-передачі майна в оренду № 22 сам по собі не свідчить про те, що станом на 01.11.2023 таке майно не знаходилося на виробничих майданчиках відповідача та третьої особи, не було оглянуто детективами Територіального управління Бюро економічної безпеки у Полтавській області під час перевірки 01.11.2023 та не було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та тимчасово вилучено у третьої особи.

У судовому засіданні 16.09.2025 було оголошено протокольну ухвалу про перерву до 07.10.2025 о 9:30 год.
В судове засідання 07.10.2025  з`явилися представники апелянта, які підтримали апеляційну скаргу, а також представники відповідача та третьої особи - ТОВ «Нафтогазенергія», які проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечували.
Представники інших учасників справи в судове засідання 07.10.2025 не з`явилися,  про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників учасників справи в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Сервіс Ойл" в даному судовому засіданні за відсутністю представників учасників, що не прибули в судове засідання.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених    статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як свідчать матеріали справи,  01.07.2023 між ТОВ "Сервіс Ойл", орендодавцем, та ТОВ " Ендейвер", орендарем,  був укладений договір № 71-СО найму (оренди) обладнання (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у користування на певний строк (термін), визначений даним договором, бурильний інструмент (об`єкт оренди), наведений у додатку № 1 до даного договору, що є невід`ємною частиною договору ( Додаток №1  - а.с 16-17 т.1).
    Відповідно до п. 1.4 Договору, об`єкт оренди підлягає передачі на території бурових майданчиків свердловин № 1 Академіка Шпака Будищансько-Чутівської площі, № 74 Семиренківського газоконденсатного родовища, № 71 Мачухівського газоконденсатного родовища, № 81 Семиренківського газоконденсатного родовища, та за адресою: вул. Серьогіна, 3а, м. Полтава.
Згідно з п. 3.1. Договору перебіг строку оренди розпочинається з моменту фактичного прийняття і оренду об`єкта оренди згідно з відповідним актом, підписаний обома сторонами та орієнтовно складає 180 календарних днів з дати мобілізації.
Відповідно до п. 4.1. Договору розмір орендної плати визначається згідно з розцінками, наведеними у Додатку № 1 до даного договору.
Добова ставка оренди бурильних труб погоджені сторонами у розділу 2 додатку № 1 до Договору ставки та тарифи (а.с. 13-14).
Відповідно до п. 4.2 Договору орендна плата виплачується орендарем щомісячно в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 35 (тридцяти п`яти) календарних днів після підписання акту приймання передачі наданих послуг за відповідний місяць.
Згідно з п. 4.3 Договору у 5 (п`ятиденний) строк після завершення відповідного звітного розрахункового періоду орендодавець надає орендарю рахунок за надані послуги протягом такого періоду та акт приймання - передачі наданих послуг, підписаний орендодавцем. Орендар протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надання орендодавцем акту приймання - передачі наданих послуг підписує даний акт або надає вмотивовану відмову в його підписанні. У випадку, якщо протягом 10 (десяти) днів з дати отримання орендарем акту приймання - передачі наданих послуг, орендар не підписав його та не надав вмотивованої відмови від підписання, такий акт вважається прийнятим орендарем та підписаним і підлягає оплаті у встановлений договором строк.
Згідно з п. 5.1 Договору передача майна в оренду/з оренди здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом приймання - передачі.
Об`єкт оренди вважається переданим/поверненим орендодавцем та прийнятим орендарем/орендодавцем з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання - передачі обладнання (п. 5.2. Договору).
13.12.2023 між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 до Договору № 71-СО, відповідно до якої у п. 13.1 вказаного договору було передбачено, що він діє до 13.12.2023 ( а.с. 10  т.1 ).
Як зазначено в акті №22 від  06.11.2023 ( а.с. 9 т.1)  приймання-передачі майна в оренду, позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв майно, яке є об`єктом оренди за Договором, а саме:  бурильний інструмент  - ТБПК(IEU ) 139.7 мм (5-1/2") S-135/G-105 у кількості  110 шт ( кількість метрів  947, 44 м).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся із позовом у цій справі  про стягнення з відповідача  неустойки  у розмірі  подвійної   орендної  плати  - 8 858 564, 00 грн.,  посилаючись на те, що  відповідач після  закінчення строку оренди  не повернув  позивачу орендоване  обладнання,  отримане відповідачем   за актом №22 від  06.11.2023.
Як правильно встановив місцевий господарський суд, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір № 71-СО  найму (оренди)  обладнання від 01.07.2023  є договором оренди.
 Відповідно до частини  1 статті  759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Згідно зі статтею  785 Цивільного кодексу України  у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
 Відповідно до зазначеної норми, однією із основних умов застосування положень статті 785 Цивільного кодексу України як щодо зобов`язання повернути майно, так і щодо сплати неустойки є встановлення факту припинення дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав. Таака правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі № 344/7849/15-ц).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, до предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна. 
Водночас Верховний суд зауважив, що застосування неустойки згідно з частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України є безпідставним за відсутності вини орендаря в порушенні обов`язку повернення об`єкта оренди, проте ці обставини підлягають доказування самим орендарем в силу закріпленої в частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України презумпції вини особи в порушенні зобов`язання.
Верховний суд  у складі Об`єднаної палати КГС сформулював таку правову позицію щодо застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України  ( Постанова  КГС ВС від 20 листопада 2020 року у справі № 916/1319/19): ч. 2 ст. 785 ЦК України є особливим заходом цивільної відповідальності (неустойкою), яка визначається в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення її наймодавцеві у разі припинення договору найму.
Неустойка має певну специфіку щодо незастосування до неї скороченого строку позовної давності  відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки дія такої санкції поширюється на весь час неправомірного користування майном. До неї також не застосовуються положення ст. 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій після закінчення 6 місяців, оскільки ч. 2 ст. 785 ЦК України передбачено інше – дію санкції на весь період неправомірного користування майном.
Крім того, у постанові  Верховного Суду 14.07.2021р. у справі №904/342/19 висловлена правова позиція про те, що для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.
Аналогічний висновок  викладений у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18, а також в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.
Водночас, як правильно встановив місцевий господарський суд, у провадженні  господарського суду Полтавської області, Східного апеляційного господарського суду та Верховного Суду перебувала справа №917/612/24, що має значення для справи 917/119-24 (917/936/24) за позовом  ТОВ "Сервіс Ойл" до ТОВ "Ендейвер" про стягнення заборгованість за договором найму (оренди) обладнання №71-СО від 01.07.2023   за листопад 2023 року  та за 13 днів грудня 2023 року. 
Предметом розгляду у справи №917/612/24 було стягнення орендної плати за договором №71-СО від 01.07.2023 року (у тому числі бурильні труби ТБПК(IEU ) 139.7 мм (5-1/2") S-135/G-105  у кількості 110 штук) за період з 01.11.2023 по 13.12.2023 року. 
Рішенням  господарського  суду  Полтавської області від 20.06.2024  у справі  № 917612/24  відмовлено у задоволенні позову.
Постановою  Східного  апеляційного  господарського суду від 23.09.2024 у справі  № 917612/24 рішення господарського  суду  Полтавської області від 20.06.2024  у справі  № 917612/24 залишено без змін.
Постановою Верховного суду від  03.12.2024  рішення господарського  суду  Полтавської області від 20.06.2024  у справі  № 917612/24  та постанова  Східного  апеляційного  господарського суду від 23.09.2024 у справі  № 917612/24 залишені без змін.
При цьому, в  межах справи №917/612/24 судами першої та апеляційної інстанції  були встановлені обставини, які стосуються  майна, яке є предметом спору у справі №917/936/24 (у період з 06.11.2023 року по 13.12.2023 року) .
Так, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що обладнання за договором №71- СО від 01.07.2023, яке належить ТОВ "Сервіс Ойл", здавалось відповідачем як орендарем в суборенду третій особі - ТОВ "Нафтогазенергія" на підставі договору суборенди №71-НГЕН від 28.07.2023.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася із висновками місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на встановлення обставини того, що у період з 01.11.2023 по 13.12.2023 відповідач не використовував об`єкт оренди за договором №71- СО від 01.07.2023 і не отримував дохід від суборенди через вилучення майна як речового доказу у кримінальному провадженні. 
Так, Судом апеляційної інстанції у постанові суду від 23.09.2024 у справі  № 917612/24 було зазначено про таке:
«Як вбачається з акту приймання-передачі майна в оренду №22 від 06.11.2023, на який посилається скаржник, орендодавець передав, а орендар прийняв майно - бурильні труби ТБПК (IEU) 139,7 мм (5) S-135/G-105 у кількості 110 штук.
Водночас, у пункті 1.4. договору оренди сторони погодили місце передачі об`єкта оренди, а саме: орендодавець зобов`язаний передати в оренду (мобілізувати) обладнання на території бурових майданчиків свердловин №1 Академіка Шпака Будищансько-Чутівської площі, №74 Семиренківського газоконденсатного родовища, №71 Мачухівського газоконденсатного родовища, №81 Семиренківського газоконденсатного родовища, та за адресою: вул. Серьогіна, 3а, м. Полтава.
Також з пояснень представників відповідача та ТОВ «Нафтогазенергія» вбачається, що обумовлене договором оренди №71-СО від 01.07.2023 майно (бурильне обладнання) весь час, починаючи з моменту укладення договору (01.07.2023), знаходилося на території бурових майданчиків, що визначені у п. 1.4. договору.
01.11.2023 детективи ТУ БЕБ у Полтавській області провели перевірку на виробничих базах ТОВ "Ендейвер", ТОВ "Нафтогазенергія" (с. Супрунівка Полтавської області) та бурових майданчиків №71 Мачухівського ГКР, №1 родовища Академіка Шпака Будищансько-Чутівської площі, №1 Майорівської площі, №82 Семиренківського ГКР, відкритій ділянці місцевості поблизу с. Лагоди Полтавського району Полтавської області, за результатами перевірки було визнано речовими доказами та вилучено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, окрім іншого, все обладнання, яке належить ТОВ "Сервіс Ойл", у тому числі об`єкт оренди за договором оренди №71-СО та договором суборенди №71-НГЕН, а також бурильні труби ТБПК (IEU) 139,7мм згідно переліку.
Передача вищезазначеного майна в користування у подальшому (06.11.2023) була оформлена між сторонами актом приймання-передачі майна в оренду №22 від 06.11.2023 до договору оренди №71-СО від 01.07.2023.
Дослідивши наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 01.11.2023, а також зміст резолютивної частини ухвали Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 у справі №552/4830/23 про накладення арешту на майно ТОВ "Сервіс Ойл", суд встановив, що перелік майна, яке було виявлено та вилучено 01.11.2023 детективами ТУ БЕБ у Полтавській області в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні на виробничих базах відповідача і третьої особи, а також розташоване на бурових майданчиків, відповідає тому майну, яке є предметом договору оренди №71-СО від 01.07.2023, а також було передане позивачем відповідачу за актом приймання-передачі №22 від 06.11.2023 до договору оренди.
Станом на момент проведення ТУ БЕБ у Полтавській області перевірки 01.11.2023 значене майно не було в користуванні відповідача та третьої особи, однак знаходилось на виробничих базах орендаря та бурових майданчиках, також було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та тимчасово вилучено відповідно до ст. 167 КПК України, а також передано на відповідальне зберігання ТОВ "Нафтогазенергія", що підтверджується актами приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 01.11.2023 та змістом ухвали Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023.
Факт того, що позивач та відповідач 06.11.2023 підписали акт приймання-передачі майна в оренду №22, сам по собі не свідчить про те, що станом на 01.11.2023 таке майно не знаходилося на виробничих майданчиках відповідача та третьої особи, не було оглянуто детективами ТУ БЕБ у Полтавській області під час перевірки 01.11.2023 та не було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та тимчасово вилучено у третьої особи.
У справі відсутні жодні докази, з яких можливо встановити те, що вказане у акті №22 від 06.11.2023 не перебувало на виробничих майданчиках орендаря станом на 01.11.2023 та не було вилучено в ході кримінального провадження.
Позивачем в свою чергу наведеного не спростовано. Окрім того, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач (орендар) та тертя особа (суборендар) фактично користувалися після 01.11.2023 об`єктами оренди (бурильним обладнанням), яке зазначено в акті №22 від 06.11.2023 до договору. 
З огляду на встановлені обставини у цій справі, колегія суддів вважає, що факт вилучення у третьої особи (суборендаря) майна, яке було об`єктом оренди за договором №71-СО, у тому числі зазначеного в акті приймання-передачі №22 від 06.11.2023 в межах кримінального провадження та неможливість користування відповідачем та третьою особою таким майном з 01.11.2023 з незалежних від них причин є більш вірогідними, ніж протилежні доводи позивача.».
Отже суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови у справі 917/612/24 (яку було залишено без змін постановою касаційної інстанції) встановив обставини того, що  обладнання за договором №71-СО від 01.07.2023 року, у тому числі майно, яке було передане позивачем відповідачу за актом приймання-передачі №22 від 06.11.2023, було вилучене як речовий доказ у кримінальному провадженні, а також зробив висновок про неможливість користування відповідачем та третьою особою таким майном з 01.11.2023 з незалежних від них причин.
Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, у рішенні від 18 січня 2001 року у справі “Чепмен проти Сполученого Королівства” (Chapman v. the United Kingdom, заява № 27238/95, пункт 70) ЄСПЛ наголосив, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
За певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо судів найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 ЄКПЛ(рішення ЄСПЛ у справі Шахін і Шахін проти Туреччини).
Водночас, колегія суддів також звертає увагу на принцип Res judicata – вирішена справа (res judicata pro veritate habetur – судове рішення слід визначати за істину), даний принцип зафіксовано, а тому числі   у п.1 ст.44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.   Сутність зазначеного принципу  полягає в тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню.
Зважаючи на наведене,  встановлені в рамках справи №917/612/24 обставини того, що  обладнання за договором №71-СО від 01.07.2023 року (у тому числі майно, яке було передане позивачем відповідачу за актом приймання-передачі №22 від 06.11.2023), було вилучене як речовий доказ у кримінальному провадженні, не підлягають доведенню знову при вирішенні справи 917-119-24 (917-936-24). 
Крім того, з огляду на принцип res judicata  та принцип правової визначеності, відсутні підстави ставити під сумнів та відступити від  висновків, викладені у остаточних судових актах у справі №917/612/24, в тому числі  висновку суду апеляційної інстанції про неможливість користування відповідачем та третьою особою майном (яке було передане позивачем відповідачу за актом приймання-передачі №22 від 06.11.2023) з 01.11.2023 з незалежних від них причин.
Крім того, як правильно встановив місцевий господарський суд, Київським районним судом м. Полтави в ухвалі від 14.12.2023 у справі № 552/4830/23 вирішувалося питання про арешт належного позивачу майна, яке було вилучено у третьої особи та визнано речовими доказами згідно постанови про визнання речовими доказами від 01.11.2023, тобто питання про арешт майна вирішувалося      повторно, в межах того самого кримінального провадження, що вбачається зі змісту вищезгаданої ухвали суду.
Ухвалою від 18.03.2024 у справі № 552/4830/23 Київський районний суд м. Полтави відмовив у задоволенні клопотання представника ТОВ "Сервіс Ойл" Остапенка О.П. про скасування арешту майна, який накладено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 14.12.2023.
   У наведеній  ухвалі зазначено про те,  що про обставину  накладення арешту на обладнання, яке визнано речовим доказом, вказано в ухвалі слідчого судді від 14.12.2023, яка набрала законної сили. Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення на майно арешту врахував, що виявлені речі відповідають критеріям, що визначені   ст. 98 КПК України, мають значення речових доказів. Відтак, є безпідставним твердження заявника про те, що арешт майна підлягає скасуванню, з тих підстав, що таке майно не є речовим доказом. Зазначене майно відповідає критеріям, передбаченим  ст. 98 КПК України  у кримінальному провадженні за ч. 3 ст.  15, ч. 3 ст.191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст.  388 КК України. Слідчим суддею при постановленні ухвали про накладення арешту на майно було враховано, що є всі обґрунтовані підстави для накладення арешту на таке майно саме у зв`язку з необхідністю досягнення мети, передбаченої ч. 2   ст. 170 КПК України  - забезпечення збереження речових доказів.
Зазначені обставини  свідчать про те, що в період з 01.11.2023 по 14.12.2023 обладнання за договором №71-СО від 01.07.2023 року (у тому числі майно, яке було передане позивачем відповідачу за актом приймання-передачі №22 від 06.11.2023) мало статус речового доказу по кримінальній справі та майна, яке було тимчасово вилучене відповідно до  ст. 167 КПК України.
Згідно з пунктом  60 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури                 України, Міністерства      внутрішніх справ України, Державною податкової адміністрації України, Служби      безпеки           України,            Верховного           Суду України,           Державної судової адміністрації України від 27.08.2010           N 51/401/649/471/23/125 (далі Інструкція        про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах), речові докази та інше       майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем.
Відповідно до абзацу 3 пункту 87 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах використання речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна для службових та інших цілей категорично забороняється.
Отже орендар не міг користуватись обладнанням з 01.11.2023 року, відповідач за період з 01.11.2023 року до 13.12.2023 року у зв`язку із його вилученням  у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12022170000000098, а з 14.12.2023 року - у зв`язку з накладенням арешту на це майно у цій же справі відповідно до ухвали Київського районного суду міста Постави від 14.12.2023 року.
Позивач в позовній заяві наголошує на факті передачі  обладнання за договором №71-СО від 01.07.2023 року на підставі акту приймання-передачі №22 від 06.11.2023.
Разом з цим, зазначене обладнання - бурильні труби ТБПК (IEU) 139,7 мм (5) S-135/G-105 у кількості 110 штук за своїми  фізичними  характеристиками при переміщенні в різні пункти призначення вочевидь  потребує транспортування.
Однак в матеріалах справи відсутні жодні транспортні документи (товаро-транспортні або залізничні накладні, маршрутні листи тощо), які б могли свідчити про доставку  вказаного майна орендарю  відповідно до акту  приймання-передачі №22 від 06.11.2023.
Отже колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те,  що факт підписання позивачем та відповідачем 06.11.2023 акту приймання-передачі майна в оренду №22, сам по собі не свідчить про те, що станом на 01.11.2023 таке майно не знаходилося на виробничих майданчиках відповідача та третьої особи та  не було оглянуто детективами ТУ БЕБ у Полтавській області під час перевірки 01.11.2023 та не було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та тимчасово вилучено у третьої особи.
Посилання позивача на листи ТУ БЕБ у Полтавській області   від  26.09.2024 вих. № 01/209  та Полтавської обласної прокуратури №08-7474ВИХ-24 від 25.10.2024  є безпідставним, зважаючи на таке.
В обґрунтування  твердження про те, що  обладнання, яке є предметом договору №71-СО від 01.07.2023     і   передано в оренду за  актом  №22 від 06.11.2023, не  вилучалось  ТУ БЕБ у Полтавській області  і, відповідно, могло бути повернуто  відповідачем  позивачем  надані: 
-   лист   ТУ БЕБ у Полтавській області   від  26.09.2024 вих. № 01/209 ( а.с. 159 т.1), який залучений  до  заперечень позивача ( а.с. 152-166 т.1), відповідно до якого у ході досудового  розслідування у кримінальному провадженні  № 12022170000000098 після  01.11.2023  Бурильний інструмент ТБПК (IEU) 139,7 мм (5) S-135/G-105  у ТОВ "Ендейвер"  не вилучався та  речовим доказом не визнавався;  
-  лист Полтавської обласної прокуратури №08-7474ВИХ-24 від 25.10.2024,  відповідно до якого у ході досудового  розслідування  у кримінальному провадженні  № 12022170000000098     після  01.11.2023  Бурильний інструмент ТБПК (IEU) 139,7 мм (5) S-135/G-105  у ТОВ "Ендейвер"  не вилучався та  речовим доказом не визнавався.
Проте майно, яке передано  в оренду  за Договором   від 01.07.2023 № 71-СО,   було вилучене і набуло статус речових доказів саме 01.11.2023, про що вже зазначалося вище,  тобто в рамках іншого часового проміжку, аніж зазначено у вищенаведених листах (після   01.11.2023).
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї. 
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що       обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України    наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зважаючи на наведене, відповідачем  доведено належними, допустимими, достовірними та достатньо вірогідними доказами обставину відсутності вини у неповерненні позивачу орендованого майна через обставини, за які він не може відповідати, а тому  підстави для застосування до   відповідача   неустойки, передбаченої ч.2  ст. 785 Цивільного кодексу України, відсутні.
Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.
Водночас апеляційна скарга не містить жодних доводів  про те, в чому саме полягає незаконність або неповнота рішення місцевого господарського суду, які саме норми порушені та які саме обставини не досліджені або досліджені не в повній мірі, при цьому, апеляційна скарга  за своїм змістом фактично лише  дублює правову позицію позивача, викладену ним в позовній заяві. 
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду,  у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаного рішення відсутні.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Сервіс Ойл", м. Полтава (вх.№1587 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2025 у справі №917/119/24(917/936/24) залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2025 у справі № 917/119/24(917/936/24) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 17.10.2025.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко