ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5878/25 Справа № 184/2528/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коваленко В. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомік Євгенія Михайлівна, на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в цивільній справі номер 184/2528/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 22.12.2023 року було укладено кредитний договір №4237601 за процедурою, передбаченою для укладення електронних договорів, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). 
24.12.2023 року між відповідачем та первісним кредитором було укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно з яким сума кредиту була збільшена до 15000,00 грн. 
26.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (Фактор, позивач) укладено договір факторингу №26/08/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором №4237601 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». 
Заборгованість за договором №4237601 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023 року на 26.08.2024 року становить у розмірі 97130,30 гривень, яка складається з: 14999,99 грн – заборгованість за кредитом; 82130,31 грн – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 22.12.2023 року по 26.08.2024 року (включно).
Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №4237601 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023 року станом на 26.08.2024 року у розмірі 97130,30 грн, яка складається з: 14999,99 гривень – заборгованість за кредитом; 82130,31 гривень – заборгованість за нарахованими процентами за період з 22.12.2023 року по 26.08.2024 року (включно), а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн - судовий збір та 10000,00 грн - витрати на правову допомогу.
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором №4237601 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023 року станом на 26.08.2024 року у розмірі 97130,30 гривень, яка складається з: - 14999,99 гривень – заборгованість за кредитом; - 82130,31 гривень – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 22.12.2023 року по 26.08.2024 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомік Є.М., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в справі №184/2528/24 та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає вимогам, встановленим до судового рішення, а саме-ухваленим з порушенням норм матеріального права, за неповного з`ясування обставин справи.
В матеріалах справи наявне платіжне доручення про перерахування коштів, яке не містить інформації щодо повного номеру картки, на яку перераховувалися кошти, або номеру рахунку, який достовірно би належав відповідачу.
Відсутні докази того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, відсутні докази отримання саме ним цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання ним коштів за вказаним кредитним договором.
Матеріалами справи не підтверджено набуття прав вимоги позивачем. Витяг з реєстру боржників суперечить п. 1 вищевказаного договору факторингу (не відповідає встановленій договором формі).
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є первинним обліковим бухгалтерським документом, а його зміст не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», як наслідок, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Сам по собі розрахунок заборгованості не є доказом ані надання кредиту, ані наявності заборгованості та її розміру, оскільки відображає лише власні міркування позивача щодо можливого обсягу позовних вимог.
Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, який значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Від ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в справі №184/2528/24 - без змін, стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким 
він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
Кредитні кошти були перераховані відповідачу 22.12.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1  емітовану АТ «КБ «ПриватБанк». Відповідачем не було спростовано належними доказами (випискою з банку, довідкою з банку) відсутність платіжної картки та зарахування суми кредиту.
Документи про переказ коштів є належним доказом переказу суми кредиту відповідачу, оскільки платіжна установа ТОВ «УПР» (торгова марка IPay.ua) внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало ліцензію Національного банку України №3 від 11.11.2013 року, надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків відповідно до Закону України «Про платіжні послуги». 
До позовної заяви додано первинні документи, а саме в першу чергу кредитний договір, що засвідчує наявність правовідносин між позивачем (правонаступник первісного кредитора) та відповідачем, який оформлений відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» на підставі якого здійснено надання кредиту відповідачу.
В довідці про переказ коштів відсутнє ПІБ та ІПН отримувача, однак зазначено унікальний номер транзакції, дата та час проведення переказу, маска платіжної картки №516875XXXXXX7578 зарахування переказу, що відповідає масці платіжної картки зазначеній в кредитному договорі.
Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України.
Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий первинним кредитором (долучено до матеріалів справи).
Зміни до кредитного договору, що укладений з відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), тому відповідно до правових підстав для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою, - немає.
Позивачем наведено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у зв`язку зі складанням та поданням відзиву на апеляційну скаргу – 3000,00 грн.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Хомік Є.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Позивач ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 95, 96).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 22.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4237601 за процедурою, передбаченою для укладення електронних договорів. За умовами договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» надало, а ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних) (а.с. 12-17). 
24.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно з яким сума кредиту була збільшена до 15000,00 грн (а.с. 21-23).
Пунктом 5.1.3. кредитного договору №4237601 передбачено право кредитора укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту.
Повідомленнями ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №922/923-2808 від 28.08.2024 року підтверджується перерахування на карту, зазначену відповідачем, 22.12.2023 року о 19:15:34 суми 8000,00 грн та 24.12.2023 року о 01:14:17 суми 7000,00 грн (а.с. 20, 27).
З розрахунку заборгованості за договором №4237601 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023 року вбачається, що відповідач станом на 26.08.2024 року має заборгованість у розмірі 97130,30 гривень, яка складається з: 14999,99 гривень – заборгованість за кредитом; 82130,31 гривень – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 22.12.2023 року по 26.08.2024 року (включно). При цьому 18.01.2024 року відповідачем сплачено 0,01 грн за тілом кредиту та 99,75 грн проценти за користування кредитом (а.с. 28-30).
26.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №26/08/24. У відповідності до умов цього договору (п. 2.1) клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором. Згідно з п. 2.3 договору факторингу реєстр боржників (додаток 1) на паперовому носії (з основою інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріпляється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. Реєстр боржників у формі електронного документа передається клієнтом фактору на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) і повинен повністю відповідати реєстру боржників на паперовому носії, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у реєстрі боржників на паперовому носії та реєстру боржників на електронному носії, перевагу має інформація реєстру боржників на паперовому носії. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу, сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 1922638,19 грн. Фактор сплачує клієнту фінансування шляхом перерахування клієнта грошових коштів у сумі, що зазначена у п. 4.1 цього договору, на рахунок клієнта, вказаний у розділі 14 цього договору, протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору. Моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначили момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта, зазначений в розділі 14 даного договору, що передбачено п. 4.3 договору (а.с. 41-44).
Також розділом 5 договору факторингу передбачено порядок обміну документацією та виконання договору. Так, згідно з п. 5.1 договору факторингу клієнт зобов`язаний у день підписання цього договору передати фактору у формі електронного документа реєстр боржників за формою, встановленою в додатку 4 до цього договору, з додатковою інформацією. Відповідно до п. 5.2 документацію клієнт зобов`язаний передати фактору протягом 1 (одного) місяця з дати укладення даного договору, фактор може отримати від клієнта документацію після надходження суми фінансування на рахунок клієнта раніше строк, зазначеного в п. 5.1 цього договору, за умови надання письмового запиту (зокрема, але не виключно, у зв`язку з необхідність звернення до суду). Згідно з п. 5.3 договору факторингу, факт здійснення між сторонами приймання-передачу документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі документації за формою, що наведена у додатку 2 до цього договору, підписаним уповноваженими представниками сторін.
До матеріалів справи долучено платіжне доручення №1261 від 26.06.2024 року про перерахування позивачем на користь первісного кредитора 1922638,19 грн та витяг з реєстру боржників, згідно з яким ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №4237601 на загальну суму 97130,30 грн (а.с. 44зв, 45). 
На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано: договір №02/08/2024 про надання правничої допомоги від 02 серпня 2024 року (а.с. 36-37зв), акт приймання – передачі наданих послуг №7 до цього договору від 30.08.2024 року (а.с. 39), платіжну інструкцію № 1355 від 06.09.2024 року на суму 10000,00 грн (а.с. 40), витяг з реєстру №1 до акту приймання – передачі наданих послуг №7 від 30.08.2024 року про підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача та клопотання про витребування доказів на 10000,00 грн (а.с. 40зв).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 22.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4237601 за процедурою, передбаченою для укладення електронних договорів. За умовами договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» надало, а ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).
24.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно з яким сума кредиту була збільшена до 15000,00 грн. 
Кредитний договір №4237601 від 22.12.2023 року та додатковий договір від 24.12.2023 року до кредитного договору укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 61330, 52521.
Повідомленнями ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №922/923-2808 від 28.08.2024 року підтверджується перерахування на карту, зазначену відповідачем, 22.12.2023 року о 19:15:34 суми 8000,00 грн та 24.12.2023 року о 01:14:17 суми 7000,00 грн.
З розрахунку заборгованості за договором №4237601 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2023 року вбачається, що відповідач станом на 26.08.2024 року має заборгованість у розмірі 97130,30 гривень, яка складається з: 14999,99 гривень – заборгованість за кредитом; 82130,31 гривень – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 22.12.2023 року по 26.08.2024 року (включно). При цьому 18.01.2024 року відповідачем сплачено 0,01 грн за тілом кредиту та 99,75 грн проценти за користування кредитом.
26.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №26/08/24. У відповідності до умов цього договору (п. 2.1) клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором. Згідно з п. 2.3 договору факторингу реєстр боржників (додаток 1) на паперовому носії (з основою інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріпляється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. Реєстр боржників у формі електронного документа передається клієнтом фактору на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) і повинен повністю відповідати реєстру боржників на паперовому носії, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у реєстрі боржників на паперовому носії та реєстру боржників на електронному носії, перевагу має інформація реєстру боржників на паперовому носії. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 1922638,19 грн. Фактор сплачує клієнту фінансування, шляхом перерахування клієнта грошових коштів у сумі, що зазначена у п. 4.1 цього договору, на рахунок клієнта, вказаний у розділі 14 цього договору, протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору. Моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначили момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта, зазначений в розділі 14 даного договору, що передбачено п. 4.3 договору.
До матеріалів справи долучено платіжне доручення №1261 від 26.06.2024 року про перерахування позивачем на користь первісного кредитора 1922638,19 грн та витяг з реєстру боржників, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №4237601 на загальну суму 97130,30 грн.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем було укладено кредитний договір №4237601 від 22.12.2023 року та додатковий договір від 24.12.2023 року з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ», яке в подальшому відступило своє право вимоги позивачу, а при укладенні зазначених вище договору та додаткового договору відповідачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів не укладення кредитного договору або не отримання кредитних коштів, а також відсутність заборгованості.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №4237601 від 22.12.2023 року та додатковим договором від 24.12.2023 року в розмірі 97130,30 грн, яка складається з: 14999,99 гривень – заборгованість за кредитом; 82130,31 гривень – заборгованість за нарахованими процентами за період з 22.12.2023 року по 26.08.2024 року (включно).
Доводи апеляційної скарги щодо способу укладення та виконання кредитного договору є безпідставними.
Розглядаючи довід апеляційної скарги щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано: 
договір №02/08/2024 про надання правничої допомоги від 02 серпня 2024 року, 
акт приймання – передачі наданих послуг №7 до цього договору від 30.08.2024 року, 
платіжну інструкцію № 1355 від 06.09.2024 року на суму 10000,00 грн, 
витяг з реєстру №1 до акту приймання – передачі наданих послуг №7 від 30.08.2024 року про підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача та клопотання про витребування доказів на 10000,00 грн.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» про стягнення витрат на правничу допомогу, заявленого ним у позові, є обґрунтованими в розмірі 10000,00 грн.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком.
Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_2 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомік Євгенія Михайлівна, залишити без задоволення, рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 29 вересня 2025 року.

Суддя: