ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/506/24  Номер провадження 22-ц/814/2942/25	Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2025 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
       судді Обідіна О.І., Чумак О.В., 
       секретар Ванда А.М.,
       з участю представника відповідачки – адвоката Дігтярь Л.А., 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Дігтярь Людмилою Анатоліївною, 
       на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 року, постановлену суддею Хоменком Д.С. (повний текст складено 18.04.2025), 
       у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, 

в с т а н о в и в:
30.04.2024 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення йому додаткового тримісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
В обґрунтування позову вказує, що після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,0862 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та будівель, кадастровий номер 5325483009:09:001:0014, яка знаходиться на території Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, та земельної ділянки площею 3,7601 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
За життя ОСОБА_3 склала два заповіти:
19.11.2011 посвідчений державним нотаріусом Чутівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3217, яким заповідала усе належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, йому – ОСОБА_2 ;
10.07.2015 посвідчений Скибівською сільською радою Чутівського району Полтавської області за р.№ 725, яким заповіла земельну ділянку площею 3,7601 га відповідачці ОСОБА_1 .
За заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом 18.02.2021 Чутівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №24/2021. Про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 19.11.2011 на його, позивача, ім`я йому стало відомо 09.04.2024 зі слів державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори. Цього ж дня нотаріус видала йому дублікат заповіту.
Позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки з померлою ОСОБА_3 у родинних відносинах не перебував та спільно не проживав, про існування заповіту не був обізнаний до 09.04.2024, коли про його наявність йому повідомила нотаріус та видала дублікат заповіту. Просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 08.04.2025 позов ОСОБА_2 задоволено.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Рішення вмотивовано тим, що позивач не був обізнаний про існування заповіту, разом зі спадкодавцем не проживав, а тому така обставина є об`єктивною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідачка не погодилася з таким рішенням та в її інтересах адвокат Дігтярь Л.А. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Звертає увагу, що позивачем наведено дві причини пропуску строку для прийняття спадщини: необізнаність про наявність заповіту та хворобу. Однак надані докази перебування позивача на лікуванні стосуються періоду після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а отже не заслуговують на увагу.
Посилаючись на норму ст.63 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено можливість нотаріуса зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, вважає недоведеним твердження позивача про повідомлення його нотаріусом про наявність на його користь заповіту телефоном. Тоді як у матеріалах спадкової справи відсутня заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини та постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.
З огляду на роз`яснення, викладені у п.21 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», доводить, що позивач мав звернутися до відповідача, як спадкоємця, яка прийняла спадщину, на згоду щодо подання ним заяви про прийняття спадщини і подати нотаріусу таку заяву. Лише за відсутності такої згоди і мотивованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач міг звернутися до суду з відповідним позовом.
Стверджує, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про його необізнаність про заповіт і наявність поважних причин для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Адвокат Понятенко А.Й., діючи в інтересах позивача, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила її доводи, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду без змін. 
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.07.2024 у справі №644/7785/19, доводить, що необізнаність позивача про наявність заповіту за умови, що він не проживав зі спадкодавцем та не перебував у родинних відносинах, є поважною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Відсутність мотивованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не спростовує факту пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та не є перешкодою для звернення позивача в суд з даними позовом. 
Заперечує доводи апеляційної скарги щодо необхідності позивача попередньо звернутися до відповідачки за згодою на подання заяви про прийняття спадщини поза межами визначеного законом строк для подання такої заяви, оскільки таке звернення є правом особи, а не обов`язком і не перешкоджає обраному позивачем способу захисту свого права шляхом звернення в суд з даним позовом. Тривала хвороба позивача і необізнаність про наявність заповіту не є взаємовиключними обставинами.
У суді апеляційної інстанції адвокат Дігтярь Л.А. підтримала доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні з підстав, викладених у скарзі.
Позивач та його адвокат Понятенко Л.Й. у судове засідання не з`явилися, направили суду заяву про розгляд справи без їх участі, у задоволенні апеляційної скарги просять відмовити. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини. 
19.11.2011 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Чутівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3217, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с.11/
10.07.2015 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Скибівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за №725, яким земельну частку (пай) площею 3,7601 га заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ./а.с.58/
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла у с.Скибівка Чутівського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 15.02.2021 виконавчим комітетом Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області./а.с.58/
Померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконкому Скороходівської селищної ради №558 від 17.12.2021. На день смерті була зареєстрована разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.85/
Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2015 серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 3,7601 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5325483000:00:002:0010, що знаходиться на території Скибівської сільської ради Чутівського району Полтавської області./а.с.92/
Відповідно до листа державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринської О.В. №168/01-16 від 09.04.2024, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , останнє місце проживання якої було: с. Трудолюбівка, Полтавського району, Полтавської області, в Чутівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №24/2021. Заяву про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого Скибівською сільською радою Чутівського району Полтавської області 10.07.2015 за реєстровим №725, на земельну ділянку площею 3,7601 га подала ОСОБА_1 . Інші заяви про прийняття спадщини або відмову від спадщини до Чутівської державної нотаріальної контори не надходили. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , спадкоємець згідно дублікату заповіту, виданого Полтавською районною державною нотаріальною конторою 09.04.2024 за реєстровим №2-280, посвідченого Чутівською державною нотаріальною конторою 19.11.2011 за реєстровим № 3217, у визначений законом термін не подав заяву про прийняття спадщини, Полтавська районна державна нотаріальна контора не має можливості видати йому свідоцтво про право на спадщину згідно вказаного заповіту./а.с.10/
09.04.2024 ОСОБА_2 звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому дублікату заповіту, посвідченого Чутівською державною нотаріальною конторою 19.11.2011 за №3217, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , так як оригінал дублікату втрачено при невідомих обставинах./а.с.151/
Задовольняючи позов та визначаючи позивачу ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з наявності поважних причин, що зумовили пропуск визначеного законом строку для прийняття спадщини, оскільки він об`єктивно не міг знати про існування заповіту на його ім`я: не перебував зі спадкодавцем у родинних відносинах, разом зі спадкодавцем не проживав та не відвідував його. 
Апеляційний суд з такими висновками районного суду погоджується. При цьому враховує таке.
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).
Як установлено у справі, що є предметом даного апеляційного перегляду, позивач не перебував у родинних відносинах зі спадкодавцем, не проживав з ним на момент смерті, тобто не є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця, та не знав про існування заповіту.
Матеріали спадкової справи не містять даних щодо повідомлення нотаріусом чи відповідачкою позивача, як спадкоємця за заповітом від 19.11.2011, тоді як ці обставини було встановлено нотаріусом з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, сформованої Полтавською районною державною нотаріальною конторою 18.02.2021 при відкритті спадкової справи за заявою ОСОБА_1 /а.с.59-80/
Крім того, відмовляючи ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, не охоплене заповітом від 10.07.2015 на користь останньої, державний нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2021 вказав про наявність інших заповітів, у тому числі, від 19.11.2011./а.с.99/
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску позивачем, як спадкоємцем за заповітом, строку для прийняття спадщини, оскільки, не маючи права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, не проживаючи з нею на момент смерті за однією адресою, не знав про існування заповіту до видачі йому нотаріусом дублікату заповіту вже після спливу шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме 09.04.2024, а тому ОСОБА_2 з об`єктивних причин був позбавлений можливості вчасно подати таку заяву.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь-яких доказів на підтвердження обізнаності позивача про існування заповіту на час відкриття спадщини та упродовж визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини - суду не надано. Позивач не є родичем спадкодавця чи спадкодавцем за законом, не жив з ним, не знав про заповіт на його ім`я, що об`єктивно перешкодило йому вчасно подати заяву про прийняття спадщини та є підставою для визначення додаткового строку для подання такої заяви.
Доводи апеляційної скарги викладених висновків суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд, не спростовують та зводяться до незгоди з рішенням суду, припущень та вільного тлумачення норм права на власну користь.
Колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційної скарги, що позивач відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України повинен був звернутися до відповідача, як спадкоємця, яка прийняла спадщину, та отримати її згоду щодо подання ним заяви про прийняття спадщини і подати нотаріусу таку заяву, та лише за відсутності такої згоди і мотивованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач міг звернутися до суду з відповідним позовом.
Зазначена норма надає спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини, можливість подати таку заяву поза межами строку у разі письмової згоди на це спадкоємців, які прийняли спадщину. Однак ця норма не встановлює обов`язку щодо такого звернення , тоді як особа вправі на власний розсуд обирати визначений законом спосіб захисту свого права, чим і скористався позивач згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, звернувшись в суд з позовом.
Відсутність заяви про прийняття спадщини поза межами строку на її подання на адресу нотаріуса та постанови останнього про відмову ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії –з урахуванням обставин, за яких позивачем було пропущений строк – не може слугувати перешкодою для звернення в суд з цим позовом.
Не заслуговують на увагу та відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем беззаперечних доказів, які б свідчили про його необізнаність про наявність заповіту і наявність поважних причин для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. По-перше, відповідно до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладений на обидві сторони; по-друге, позивач довів про свою необізнаність про наявність заповіту, що є об`єктивною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Натомість відповідачка, заперечуючи проти позову, не надала жодного доказу протилежного, а саме про обізнаність позивача про існування цього заповіту. 
Доводи апеляційної скарги про неврахування районним судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених представником відповідача у постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Вирішуючи питання щодо компенсації позивачу судових витрат по оплаті правової допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів, зважаючи на обсяг виконаних робіт: підготовка адвокатом відзиву на апеляційну скаргу, приходить до висновку що заявлена сума в 6000,00 грн є завищеною та не відповідає критеріям розумності та співмірності. Тому приходить до висновку про стягнення заявлених витрат на суму 3000,00 грн. 

Керуючись ст.ст.367,368, 374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Дігтярь Людмилою Анатоліївною, - залишити без задоволення.
       Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 року – залишити без змін.
       Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі ) грн витрат на правову допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 03.11.2025.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                О.І. Обідіна

О.В. Чумак