ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2025 р.                           Справа № 910/7726/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Демидової А.М.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Владимиренко С.В. 
  
розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи заяву 
ОСОБА_1 
про ухвалення додаткового рішення 

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 
про забезпечення позову (суддя Котков О.В.)

у справі № 910/7726/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Львівська площа"
до ОСОБА_1 
про визнання загальних зборів такими, що не відбулись

ВСТАНОВИВ:

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (далі - відповідачка, заявниця) задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 у справі № 910/7726/25 скасовано, у задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Львівська площа" (позивач) від 13.08.2025 про забезпечення позову у справі № 910/7726/25 відмовлено.
14.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу  у справі № 910/7726/25 (подана через систему "Електронний суд" 13.10.2025), в якій заявниця просить суд стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 750,00 грн. До заяви додано докази понесення відповідних витрат.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 14.10.2025 зазначену заяву передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В. 
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 8 ГПК України  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням викладеного, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7726/25; постановлено розгляд зазначеної заяви здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
17.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів апеляційної інстанції, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, дійшла висновку про її часткове задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Отже, за умовами ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тобто стороні надано право подати відповідні докази як до закінчення судових дебатів, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 у даній справі заявниця навела попередню (орієнтовну) суму судових витрат, зазначивши, що орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, яку понесе відповідачка у справі в суді апеляційної інстанції, становить 20 000,00 грн. 
З огляду на зазначене вище у цій додатковій постанові, судом встановлено, що заявниця попередньо визначила розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, подала заяву про ухвалення додаткового рішення з описом робіт (наданих послуг), а також надала відповідні докази, а тому вказану заяву про ухвалення додаткового рішення подано 13.10.2025 в порядку, межах та строк, які визначені чинним законодавством, зокрема частиною восьмою статті 129 ГПК України (з урахуванням вихідних днів).
З додатків до заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що копію цієї заяви та доданих до неї матеріалів надіслано позивачу. Таким чином, заявницею дотримано вимоги частини дев`ятої статті 80 ГПК України.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідачкою надано суду копії:
- договору про надання правничої допомоги № 24/06-25 від 24.06.2025, укладеного між адвокатом Вербицьким Ярославом Володимировичем, що діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю КР № 000246 від 13.12.2018 (далі - Виконавець), та ОСОБА_1 (Клієнт) (далі - Договір), та додатку 1 до нього "Кошторис правничої допомоги";
- рахунка № INV-000291 від 26.08.2025;
- акта наданих послуг № INV-000291 від 26.08.2025;
- платіжної інструкції про оплату рахунку № INV-000291 від 26.08.2025;
- рахунка № INV-000314 від 03.10.2025;
- акта наданих послуг № INV-000314 від 03.10.2025;
- платіжної інструкції про оплату рахунку № INV-000314 від 03.10.2025. 
Згідно з положенням пункту 6.1 Договору за надання послуг, передбачених цим Договором, Замовник сплачує Виконавцеві винагороду. Розмір винагороди визначається сторонами за домовленістю сторін на основі Кошторису правничої допомоги (додаток 1 до Договору) за передоплатою або післяплатою.
Відповідно до пункту 6.2 Договору замовник оплачує послуги Виконавця на підставі виставленого рахунку (інвойсу), шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця в строк, що зазначається у відповідному рахунку (інвойсі).
Пунктами 6.3, 6.4 визначено, що по закінченню виконання послуг, передбачених домовленістю сторін, Виконавець надсилає Замовнику акт виконаних робіт (наданих послуг). Свої обґрунтовані зауваження Замовник надсилає Виконавцю протягом 5 (п?яти) робочих днів з дати одержання акта виконаних робіт (наданих послуг). У разі відсутності зауважень у встановлений строк, акт виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним. Акт виконаних робіт (наданих послуг) повинен містити обсяг та вартість наданих послуг.
Згідно з актом № INV-000291 наданих послуг від 26.08.2025 та актом № INV-000314 наданих послуг від 03.10.2025, складеним адвокатом Вербицьким Ярославом Володимировичем та ОСОБА_1 , Виконавець надав, а Замовник прийняв виконані у відповідності до Договору послуги правничої допомоги, що полягали у представленні інтересів Замовника у суді у справі № 910/7726/25 за позовом ОСББ "Львівська площа" до ОСОБА_1 про визнання загальних зборів співвласників ОСББ "Львівська площа" такими, що не відбулись: 
- підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 про забезпечення позову у справі № 910/7726/25; 
- підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду клопотання про забезпечення можливості здійснювати фотозйомку, відео- та аудіозапис та забезпечення участі вільних слухачів під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 у справі № 910/7726/25; 
- участь у судовому засіданні 30.09.2025 у Північному апеляційному господарському суді за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 про забезпечення позову у справі № 910/7726/25;
- участь у судовому засіданні 06.10.2025 у Північному апеляційному господарському суді за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 про забезпечення позову у справі № 910/7726/25.
Разом із тим, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;            2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;              3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України).
Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Такий висновок відповідає висновку, викладеному в постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, від 02.11.2020 у справі № 922/3548/19, від 18.11.2020 у справі № 923/1121/17.
Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ст. 26 Закону).
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 16.02.2023 у справі № 916/1106/21.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд звертає увагу на те, що надані учасником справи документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному ним розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18 та постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі           № 922/3787/17.
Так, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 Європейським судом з прав людини також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі               № 914/4/20.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 18.05.2021 у справі                № 918/917/19.
Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Вирішуючи, чи відповідає розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в Північному апеляційному господарському суді критеріям, які слід застосовувати при визначенні розміру відповідних витрат, колегія суддів апеляційної інстанції враховує: складність справи; обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору; значення справи для сторони, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції у вирішенні заяви ОСОБА_1 зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідачки були необхідними, а його розмір є розумний та виправданий.
В обґрунтування клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивач зазначає, що відповідачкою не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат у належному розумінні цієї норми, а просте зазначення загальної суми, без конкретизації складу та розрахунку витрат, не може вважатися належним виконанням обов`язку, передбаченого частиною першою статті 124 ГПК України, а також, не подано доказів розміру витрат на правничу допомогу під час розгляду апеляційної скарги по суті.
Також, позивач зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження факту укладення договору або інших документів, що свідчили б про надання послуг адвокатом Шельчук Тетяною Сергіївною саме на виконання договору № 24/06-25, відповідно, заявлені до відшкодування витрати за надані адвокатом Шельчук Тетяною Сергіївною послуги не підтверджені належними доказами та не можуть бути включені до загальної суми витрат на правничу допомогу.
При цьому, позивач також зауважує, що покладення на ОСББ обов`язку сплатити додаткові судові витрати фактично означає покладення фінансового тягаря на всіх співвласників багатоквартирного будинку, що суперечить принципам справедливості, пропорційності та розумності судових витрат, особливо у справах немайнового характеру, та просить урахувати професійний рівень і досвід осіб, які надавали правничі послуги.
Стосовно доводів позивача, що відповідачкою не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, а лише зазначено загальну суму, та тверджень, що представником відповідачки не подано доказів розміру витрат на правничу допомогу під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, водночас, як зазначалося раніше, апелянтом разом з апеляційною скаргою наведено попередню (орієнтовну) суму судових витрат, яку понесе відповідачка у справі в суді апеляційної інстанції, крім того, як вже зазначалося раніше, стороні надано право подати відповідні докази як до закінчення судових дебатів, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що і зроблено представником відповідачки у даному випадку, а саме подано до суду 13.10.2025 заяву про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами, а відтак дані твердження позивача є безпідставними.
Відхиляючи доводи позивача про відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження надання послуг Шельчук Тетяною Сергіївною саме на виконання договору № 24/06-25, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять ордер серії АА № 1611983 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Шельчук Тетяною Сергіївною на підставі договору про надання правничої допомоги № 24/06-25/2 від 24.06.2025.
Разом із тим, вирішуючи, чи є розмір витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, колегія суддів враховує, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції та апеляційного перегляду позиція відповідачки не змінювалася.
З огляду на викладене, а також зважаючи на задоволення апеляційної скарги відповідачки, участь адвоката Вербицького В.Я. у судовому засіданні 30.09.2025 та участь адвоката Шельчук Т.С. у судовому засіданні 06.10.2025, оцінивши доводи заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та надані відповідачкою відповідні докази, виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, та керуючись статтями 2, 123, 80, 126, 129 ГПК України, суд виснував, що таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, та є співрозмірним із виконаною адвокатами роботою в суді апеляційної інстанції, є розмір витрат відповідачки в сумі 10 000,00 грн.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7726/25 та стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Львівська площа" на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в загальному розмірі           10 000,00 грн.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7726/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Львівська площа" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 24А, ідентифікаційний код 44909983) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. В іншій частині в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі 910/7726/25 відмовити.
4. Видачу наказу на виконання цієї додаткової постанови доручити господарському суду першої інстанції.
5. Матеріали оскарження у даній справі повернути до місцевого господарського суду.
6. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.М. Демидова 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                С.В. Владимиренко