УХВАЛА
 
03 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 944/6614/21
провадження № 51-5170км24
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:                                                       
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                     ОСОБА_5 ,
захисника                                                      ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                                 ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України,
уродженця м. Яворова
Львівської області, 
раніше не судимого, 
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.  305 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Яворівський районний суд Львівської області вироком від 16 грудня 2024 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років і 6 місяців з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.
 
Зарахував у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення. 
 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалив обчислювати з 14  вересня 2021 року.
 
Вирішив питання щодо речових доказів, процесуальних витрат і скасував заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
 
За обставин, визнаних місцевим судом доведеними та викладених у вироку цього суду, на початку вересня 2021 року, але не пізніше 13 вересня 2021 року (точні час та дату не встановлено) у ОСОБА_7 з корисливих мотивів, усупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» та «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», виник злочинний намір на контрабандну через митний кордон України з приховуванням від митного контролю медичного препарату «Acatar Acti-Tabs», який містить прекурсор псевдоефедрин, в особливо великих розмірах.
 
Так, 13 вересня 2021 року о 06:46 ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Volkswagen», що на праві власності належить його матері ОСОБА_8 та перебуває у його користуванні, виїхав з України до Республіки Польщі через міжнародний пункт пропуску «Грушів - Будомєж».
 
Того ж дня ОСОБА_7 , перебуваючи на території Республіки Польщі (точний час та місце не встановлено), у невстановленої досудовим розслідуванням особи придбав 210 блістерів по 12 таблеток в кожному препарату «Acatar Acti-Tabs» (загальною кількістю 2 520 таблеток), що містить прекурсор псевдоефедрин, які з метою незаконного переміщення (контрабанди) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю сховав у внутрішній кишені куртки - 24 блістери, нагрудній сумці - 12 блістерів, а також у конструктивних порожнинах керованого ним автомобіля (у ніші для дрібних речей (бардачку), під килимком переднього пасажирського сидіння, за обшивкою передніх пасажирських і водійських дверей, у ніші під кермом, у повітряному каналі системи обігріву та кондиціонування автомобіля).
 
Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на контрабанду через митний кордон України з приховуванням від митного контролю медичного препарату «Acatar Acti-Tabs», який містить прекурсор псевдоефедрин, в особливо великих розмірах, що утруднює його виявлення, ОСОБА_7 13 вересня 2021  року приблизно о 21:45, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», в`їхав на територію України з Республіки Польща через пункт пропуску «Краківець - Корчова».
 
ОСОБА_7 , рухаючись по території міжнародного автомобільного пункту пропуску «Краківець - Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці Державної митної служби України, достовірно усвідомлюючи, що незаконно перевозить через державний кордон прекурсор в особливо великих розмірах, обрав смугу руху спрощеного прикордонно-митного контролю («зелений коридор»), чим заявив про те, що він не переміщує через митний кордон України товари, які підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України.
 
У ході митного контролю ОСОБА_7 під час його усного опитування не заявив та до митного контролю не пред`явив медичного препарату «Acatar Acti-Tabs», який містить прекурсор псевдоефедрин.
 
Під час проведення поглибленого огляду керованого ним автомобіля «Volkswagen» в зоні митного контролю пункту пропуску «Краківець - Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці Державної митної служби України митні інспектор виявили та вилучили 210 блістерів по 12 таблеток препарату «Acatar Acti-Tabs» (загальною кількістю 2 520 таблеток), які були приховані від митного контролю у спосіб, що утруднює виявлення, у яких виявлено прекурсор псевдоефедрин загальною масою 123,7320 г.
 
Згідно зі списком 1 таблиці 4 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, псевдоефедрин є прекурсором, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю.
 
Відповідно до таблиці 3 «Великих та особливо великих розмірів прекурсорів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188, псевдоефедрин масою 123,7320  г становить особливо великий розмір.
 
Місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 305 КК і визнав доведеною його вину у контрабанді прекурсору, а саме його переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, в особливо великих розмірах.
 
Львівський апеляційний суд ухвалою від 08 травня 2025 року вирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.
 
Вимоги касаційної скарги з доповненнями та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджений посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення судів обох попередніх інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
На обґрунтування своїх доводів автор скарги зазначає, що виявлений під час огляду препарат є у вільному обігу, зокрема у Республіці Польщі, та лікарським засобом від нежитю і він не знав, що у ньому містяться прекурсори, тож суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування інформації про цей  засіб з Республіки Польщі (не застосовано міжнародне співробітництво) для доведення чи спростування наявності прямого умислу, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 305 КК. 
 
Стверджує, що у матеріалах справи відсутня частина фіксування судового засідання від 01 квітня та 12 грудня 2024 року, під час яких встановлювалися важливі обставини справи (зокрема, допит свідків, судові дебати), що тягне за собою скасування рішення суду, при цьому підкреслює, що він заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, які суд відхилив, а інформація про таке, у свою чергу, відсутня у журналі судового засідання.
 
На думку касатора, під час перебування суду у нарадчій кімнаті члени колегії суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , порушили таємницю наради суддів кімнати оскільки ухвалювали рішення у інших справах.
 
Зазначає, що суди попередніх інстанції діяли у супереч гарантіям справедливого судового розгляду, упереджено та необ`єктивно, що ставить під сумнів законність прийнятих рішень, оскільки він неодноразово заявляв про відвід колегії суддів суду першої інстанції, яка у порушення вимог статей 3 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод відмовляла у задоволенні таких клопотань, а колегії суддів суду апеляційної інстанції, зокрема, з підстав участі членів цієї колегії у перегляді рішень місцевого суду щодо запобіжного заходу стосовно нього.
 
Автор скарги стверджує, що фактично був затриманий 13 вересня 2021 року, а вручення пам`ятки про права та обов`язки разом із протоколом про затримання відбулось на наступний день, як і залучення захисника, тобто після проведення певних процесуальних дій, чим порушено його право на захист та вимоги ст.  52  КПК, тож усі докази, отримані в наслідок проведення таких процесуальних дій є недопустимими.
 
Уважає недопустимими результати усіх слідчих дій за його участю без захисника, як і результати огляду місця події, оскільки він проведений до внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудового розслідування, проте після його затримання, однак без роз`яснення йому прав затриманого чи підозрюваного, на додачу до цього захисник за призначенням для надання правової допомоги, згідно з дорученням, мав прибути до відділу Служби безпеки України, що за 50 км від місця проведення огляду, до того ж у протоколі огляду місця події не зазначено точної адреси його проведення, часу початку поглибленого огляду, не правильно зазначено персональні дані понятих. Крім того, про недопустимість таких доказів указує й те, що у протоколі огляду зазначено про його проведення відповідно до вимог ст. 234 КПК, яка регламентує проведення обшуку, однак матеріали справи не містять ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, а слідчий за відповідним дозволом не звертався.
 
Касатор акцентує, що органом досудового розслідування вчинено проникнення до транспортного засобу, в ході якого вилучено відео реєстратор з мікро SD картою, у порушення вимог закону до проведення обшуку і тягне за собою визнання даних протоколу і похідних від них недопустимими доказами.
 
Звертає увагу, що суд першої інстанції істотно порушив його право на захист через розгляд 06 червня 2023 року клопотання про продовження строку запобіжного заходу без участі його захисника за наявності клопотання про відкладення такого розгляду; відмову у задоволенні клопотання про надання можливості конфіденційного спілкування із захисником під час судового розгляду 30 вересня 2024 року; безпідставну відмову у задоволенні клопотань від того ж дня про відмову від захисника і про заміну захисника від 12 грудня 2024 року. 
 
Зазначає про порушення апеляційним судом вимог ст. 52 КПК та права на захист через розгляд цим судом 28 жовтня та 09 грудня 2024 року клопотання про продовження запобіжного заходу за відсутності його захисника.
 
Наголошує, що під час розгляду справи місцевий суд не забезпечив йому належним чином право на ознайомлення із матеріалами справи, у тому числі для підготовки до судових дебатів, про що він неодноразово клопотав у письмовій та усній формі.
 
Засуджений акцентує увагу, що йому було безпідставно відмовлено у клопотанні про відкладення розгляду справи для підготовки до судових дебатів та останнього слова, що свідчить про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливого судового розгляду.
 
Звертає увагу на те, що поняті у судовому засіданні показали, що не були присутні під час огляду місця події, а лише формально підписали протокол.
 
Підкреслює, що свідки, які зазначені у протоколі затримання понятими, суду показали про перерахування та перекладання вилучених блістерів препарату в кабінеті офісу органу досудового розслідування, що на його думку, свідчить про недопустимість цього протоколу як доказу.
 
Касатор уважає висновок експерта від 19 жовтня 2021 року недопустимим доказом, як похідне відповідно до доктрини плодів отруйного дерева і через його проведення на основі методики, яка втратила чинність та те, що у висновку не зазначено хімічної назви, який саме прекурсор був виявлений у лікарських препаратах, які ним переміщувались, на що вказав експерт ОСОБА_11 у судовому засіданні. 
 
На думку засудженого, недопустимим та неналежним доказом є і висновок експерта від 02 листопада 2021 року, як похідне відповідно до доктрини плодів отруйного дерева.
 
Стверджує про необхідність застосування доктрини плодів отруйного дерева і до усіх доказів, які є похідними від акта поглибленого огляду транспортного засобу та протоколу огляду місця події, оскільки вони містять суперечливі відомості щодо часу перетину кордону, з огляду на інформацію, яка міститься у додатку 2 до протоколу огляду інформації від 25 жовтня 2021 року.
 
Уважає фактичні дані протоколу огляду записів відеокамер від 26 жовтня 2021  року з додатками неналежними та недопустимими доказами, оскільки на них відсутній момент виявлення та вилучення лікарських засобів у автомобілі, відеозапис низької якості, переривчатий і неповний. Крім того, у протоколі не зазначено технічних характеристик відео реєстраторів, а до суду стороною обвинувачення були надані оптичні диски, які не є оригіналом відеозаписів та отримані у непроцесуальний спосіб, як і їх дублікати, які не відкривались стороні захисту в порядку вимог ст. 290 КПК, тож суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у задоволенні клопотання про визнання вказаних доказів недопустимими. Так само, на думку автора скарги, суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотання про витребування носіїв відео, які є додатком до протоколу огляду.
 
Засуджений наполягає на безпідставній відмові судів попередніх інстанцій у задоволенні його клопотань про проведення експертизи вказаних вище копій відео записів та проведення дактилоскопічної експертизи з приводу встановлення відбитків пальців ОСОБА_7 на 210 блістерах препарату і допиті у якості свідка ОСОБА_12 .
 
Зазначає про недопустимість як доказів даних акта про проведення огляду від 14  вересня 2021 року через порушення вимог статей 338, 339 Митного кодексу України під час відповідного огляду.
 
Стверджує про неможливість використання судами як доказу контрольного талону, оскільки він не був відкритий стороні захисту в порушення вимог ст. 290 КПК і не зазначений в реєстрі матеріалів досудового розслідування та у протоколі про надання доступу до матеріалів.
 
ОСОБА_7 наполягає, що у судовому розгляді брав участь прокурор ОСОБА_13 , який не входить у групу прокурорів, а копія постанови про зміну групи прокурорів від 12 травня 2023 року є неналежною копією документа і була долучена в непроцесуальний спосіб. Крім того, уважає, що цього прокурора включено у групу прокурорів без дотримання вимог Конституції України, КПК, Закону України «Про прокуратуру», оскільки здійснено неналежним суб`єктом владних повноважень, що тягне за собою недопустимість доказів, отриманих під час судового провадження і є підставою для скасування вироку місцевого суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Поза тим, звертає увагу на відповідь від Офісу Генерального прокурора відповідно до якої, прокурор ОСОБА_14 не був включений у групу прокурорів цього кримінального провадження і не був учасником цієї судової справи, не мав повноважень представляти сторону обвинувачення, відповідно до вимог ст. 37 КПК, у тому числі подавати будь-які клопотання, зокрема про ознайомлення з матеріалами справи, яке міститься у відповідних матеріалах без вхідного номеру і реєстрації.
 
Звертає увагу на те, що жоден із допитаних свідків не підтвердив вилучення 210 блістерів препарату під час поглибленого огляду автомобіля, уважає показання таких свідків непослідовними, а усі розбіжності у свідченнях викликають сумніви у їх достовірності, як і зібраних у справі доказів, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України має трактуватися на його користь. 
 
Крім того, уважає, що ні під час досудового розслідування, ні судового розгляду справи не було встановлено корисливого мотиву вчинення злочину чи збагачення, тож застосування до нього додаткового покарання у виді конфіскації майна є безпідставним та суперечить усталеній судовій практиці.
 
На думку автора скарги, суд порушив принцип гласності судового процесу, оскільки йому було відмовлено у задоволенні усного клопотання від 13 лютого 2023 року про допуск в зал судових засідань родичів, представників засобів масової інформації та місцевих мешканців.
 
Касатор звертає увагу, що за результатами розгляду його скарги до Ради адвокатів Львівської області від 09 липня 2025 року на дії адвоката ОСОБА_15 комісією було встановлено, що цей адвокат допустив грубе порушення стандартів якості надання безоплатної вторинної правничої допомоги у кримінальному провадженні, що у свою чергу підтверджує порушення його права на захист.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення уваги не звернув, вмотивованої відповіді не дав і у супереч ст. 404 КПК, не дослідив повторно доказів про які клопотала сторона захисту та не дослідив доказів, які стали відомі після ухвалення вироку місцевим судом. Уважає ухвала цього суду не відповідає вимогам статей 411-414, 424-427, 438 КПК.
 
Наполягає, що кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 305 КК, як закінченого злочину, у будь-якому випадку, є неправильною. Вважає, що такі дії слід кваліфікувати як замах на вчинення вказаного злочину, оскільки предмет злочину був виявлений у нього під час огляду транспортного засобу до переміщення через митний кордон України. 
 
До всього зазначеного вище, засудженим ОСОБА_7 заявлено клопотання про передачу цього кримінального провадження на розгляд об`єднаної палатичерез існуванням різних правових позицій щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегій суддів з інших палат, а саме стосовно стадії злочину, тобто моменту, з якого незаконне переміщення предметів контрабанди через митний кордон України вважається закінченим злочином.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Засуджений і захисник підтримали клопотання про передачу кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
 
Прокурор не заперечував щодо передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
 
Мотиви Суду 
 
Відповідно до ч. 2 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
 
Згідно з ч. 1 ст. 434-2 КПК, питання про передачу кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
 
На підставі наведених положень виникла необхідність у передачі кримінального провадження за вказаною вище касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на розгляд об`єднаної палати у зв`язку з існуванням різних правових позицій щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, викладених у судових рішеннях колегій суддів Першої та Другої судових палат Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, стосовно стадії злочину, а саме моменту, з якого незаконне переміщення предметів контрабанди через митний кордон України (ст. 305 КК) вважається закінченим злочином.
 
Так, у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2019 року (справа № 755/23519/14-к, провадження № 51-3757км18) міститься позиція, відповідно до якої за релевантних обставин суд повинен керуватися п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», згідно з яким описаний вище злочин уважається закінченим з моменту незаконного переміщення предметів контрабанди через митний кордон України, а замах на контрабанду відбувся, якщо її предмети виявлено до переміщення через митний кордон України (під час огляду чи переогляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі, багажу або особистого огляду тощо).
 
У цьому провадженні суд дійшов висновку, що оскільки психотропну речовину, було виявлено в ході митного огляду поштового відправлення, яке надійшло на ім`я засудженого, то, предмет контрабанди фактично не був переміщений через митний кордон.
 
Водночас у постановах колегій суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року (справа №  727/6578/17, провадження № 51-4494 км 19) та від 25 березня 2021 року (справа № 344/11557/16-к, провадження № 51-814 км 20) зазначено, що якщо предмети контрабанди виявлено під час огляду чи переогляду речей або ж особистого огляду, у тому числі повторного, при виїзді за межі України (вивезенні товарів, пересиланні поштових відправлень), вчинене кваліфікується за статтями 15 і 305 КК як замах на контрабанду. А от незаконне переміщення на територію України (тобто ввіз на її територію) предметів контрабанди, які виявлено під час митного контролю, утворює закінчений склад цього злочину.
 
Також вказано, що обов`язковою ознакою складу злочину є місце його вчинення - це митний кордон. Митний кордон збігається з державним кордоном України, за винятком меж спеціальних митних зон. Межі території спеціальних митних зон є складовою частиною митного кордону України.
 
Ураховуючи наведене, Суд дійшов переконання, що оскільки наркотичний засіб було виявлено саме під час митного контролю, при в`їзді на територію України, то суд правильно кваліфікував дії засуджених за ч. 3 ст. 305 КК.
 
Отже, зі змісту наведених постанов Верховного Суду вбачається, що колегії суддів різних судових палат Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду фактично дійшли різних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду погоджується із правовою позицією, зазначеною у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2019 року (справа № 755/23519/14-к, провадження № 51-3757км18), і вважає, що оскільки предмети контрабанди виявлено до переміщення через митний кордон України (під час огляду чи переогляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі, багажу або особистого огляду тощо), то це є замахом на контрабанду, а тому є необхідність відступити від висновків щодо стадії злочину, викладених у постанові Другої судової палати касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
 
Таким чином, з огляду на те, що у кримінальному провадженні за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно нього виникли питання про те, як кваліфікувати дії засудженого, враховуючи існування різних правових позицій у подібних правовідносинах, викладених у рішеннях колегій суддів Першої і Другої судових палат Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне передати це кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати з метою забезпечення єдності судової практики.
 
Керуючись статтями 434-1, 434-2, 441 КПК, Суд
 
постановив:
 
Передати кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно нього на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                            ОСОБА_3