ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 140/14952/24 пров. № А/857/23826/25  	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                  Хобор Р.Б.,
суддів:                                                                       Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,
з участю секретаря судового засідання                    Юник А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року, що ухвалила суддя Андрусенко О.О., в місті Луцьку, у справі № 140/14952/24 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинськійості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.08.2024 № 0235900705 та від 27.08.2024 № 0235910705.
07 травня 2025 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 27.08.2024 № 0235900705.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як комісіонер, не набував у власність товар, що пояснює відсутність у нього відповідних первинних документів, таких як накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки тощо. Під час перевірки позивач надав визначені договором комісії документи, що підтверджують походження товару (акти приймання-передачі), що в свою чергу спростовує доводи контролюючого органу про їх відсутність.
Суд першої інстанції констатував, що відповідач та третя особа під час судового розгляду не надали достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження встановлених в ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 порушень пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” далі (Закон № 265/95-ВР), що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 27.08.2024 № 0235900705 .
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу.
Відповідач у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та прийняти в цій частині постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обов`язок вести облік товарних запасів не зникає через те, що позивач діє як комісіонер. Реалізація товару відбувається від імені комісіонера ФОП ОСОБА_1 . Саме комісіонер здійснює розрахункові операції та продаж товарів у магазині, а тому на нього поширюються вимоги законодавства про ведення обліку товарних запасів.
Крім того, апелянт наголошує, що ФОП ОСОБА_1 провадить діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, які потребують гарантійного ремонту (смартфони та мобільні телефони), тому позивач був зобов`язаний надати контролюючому органу на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів. 
Також відповідач вказує, що позивач долучив до матеріалів справи копію форми ведення обліку товарних запасів за квітень-липень 2024 року, наданої під час проведення спірної фактичної перевірки, в якій окрім актів прийому-передачі товарів до договору комісії № ВД-01-05-24-АО від 01.05.2024, відсутні відомості про будь-які первинні документи про надходження товару. Форма обліку, надана позивачем, містила акти прийому-передачі за договором комісії, але в ній були відсутні будь-які інші первинні документи про надходження товару (хто і як його ввіз, придбав тощо).
Позивач, як зазначає відповідач, ні під час проведення перевірки, ні до закінчення перевірки не надав відповідних відомостей про усі первинні документи, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, РНОКПП НОМЕР_1 .
Посадові особи Головного управління ДПС у Івано-Франківській області відповідно до наказу від 09.07.2024 № 2108-п “Про проведення фактичних перевірок”, направлень на перевірку від 09.07.2024 № 3948 та № 3949 провели фактичну перевірку магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .
За результатами перевірки посадові особи склали акт фактичної перевірки від 18 липня 2024 року № 109/15/РРО/ НОМЕР_1 , яким встановлено, зокрема порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а саме: порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів які не обліковані за встановленою формою ведення обліку товарних запасів у встановленому законодавством порядку на загальну суму 967 977,00 грн, а також пункту 44.6. статті 44 ПК України, а саме: ненадання на вимогу контролюючого органу виписки про рух коштів через банківський термінал станом на 12.07.2024, про що складено відповідний акт.
По суті встановлених порушень, на підставі розрахунку до акта фактичної перевірки, з врахуванням висновку на заперечення, ГУ ДПС у Волинській області, за основним місцем обліку платника, винесло податкові повідомлення-рішення від 27.08.2024:
- № 0235900705, згідно із яким, за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України, статті 20 Закону № 265/95-ВР до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 967 977,00 грн.;
- № 0235910705, згідно із яким, за порушення пункту 85.2 статті 85 ПК України, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, статті 121 ПК України до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 2040,00 грн ;
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач подав скаргу до ДПС. Рішенням, за результатами розгляду скарги, ДПС залишила оскаржені податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу позивача – без задоволення.
Не погоджуючись із даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду в частині задоволення позову, а також те, що відповідач не навів доводів протиправності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, не зважаючи на те, що відповідач фактично просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Положення статті 62 Податкового кодексу України встановлюють, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Контролюючий орган здійснює таку перевірку щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України, контролюючий орган здійснює фактичну перевірку без попередження платника податків (особи).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Апеляційний суд зауважує, що позивач допустив контролюючий орган до проведення перевірки, за наслідками якої посадові особи відповідача склали акт, а в подальшому, на підставі висновків акту, винесли оскаржені податкові повідомлення-рішення.
За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України контролюючий орган може проводити фактичну перевірку на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копію якого вручають платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Суд зауважує, що в наказі № 2108-п “Про проведення фактичних перевірок” від 09.07.2024 посадові особи сформулювали підстави для призначення перевірки відповідно до вимог законодавства, із посиланням на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Направлення на перевірку містять належні відомості, передбачені ПК України, зокрема, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, мету, вид (фактична), а також підстави.
Згідно з наказом та направленням, посадові особи контролюючого органу провели фактичну перевірку з врученням наказу, направлень на перевірку позивача та пред`явленням службових посвідчень.
Отже, вищевказані доводи позивача щодо неправомірності проведення контролюючим органом фактичної перевірки не знайшли свого підтвердження. 
Апеляційний суд не встановив таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, що мають наслідком протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР, а саме порядку та форми обліку товарних запасів.
Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що потребують гарантійного ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
За приписами статті 2 Закону № 265/95-ВР термін “технічно складні побутові товари, що потребують гарантійного ремонту” для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України “Про захист прав споживачів”. Перелік груп технічно складних побутових товарів, які потребують гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлює Кабінет Міністрів України.
Відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які потребують гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, який Кабінет Міністрів України затвердив постановою від 16.03.2017 № 231, до технічно складних побутових товарів, які потребують гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій належать, зокрема смартфони та мобільні телефони.
Отже, ФОП ОСОБА_1 провадить діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, які потребують гарантійного ремонту, а відтак, зобов`язаний надати контролюючому органу на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Апеляційний суд зауважує, що реалізація товару відбувається від імені комісіонера ФОП ОСОБА_1 . Саме комісіонер здійснює розрахункові операції та продаж товарів у магазині. Незважаючи на те, що за договором комісії комісіонер не набуває права власності на товар, обов`язок вести облік товарних запасів та надавати підтвердні документи покладається, в даному випадку, на позивача. Законодавство не містить винятків для комісіонерів щодо ведення обліку товарів, які знаходяться у місці продажу та які реалізує комісіонер від свого імені, оскільки вказаний обов`язок пов`язаний із фактом продажу відповідних товарів, а не із правом власності на товар, що реалізується.
За змістом абзацу 1 пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Взаємна дія правових положень абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР і пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Ткий обов`язок є самостійним і чітко визначеним правилом поведінки суб`єкта перевірки, який не перебуває в залежності від наявності письмової вимоги контролюючого органу, що виникає у платника податків в силу закону при пред`явленні направлення і наказу на проведення фактичної перевірки.
Відповідно до статті 3 Закону № 265/95-ВР, Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, Міністерство фінансів України розробило Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, який затвердили наказом № 496 від 03.09.2021 (далі – Порядок № 496).
Даний Порядок визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 496 документами, які підтверджують облік та походження товарів є Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі – Форма обліку), та первинні документи.
Первинні документи – опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Апеляційний суд наголошує на тому, що Форма обліку повинна містити відомості про усі первинні документи, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару, а зазначення таких реквізитів у Формі обліку повинне співпадати з кореспондуючими у первинних документах, котрі є невід`ємною частиною такого обліку.
Крім того, позивач долучив до матеріалів справи копію форми ведення обліку товарних запасів за квітень-липень 2024 року, яку надав під час проведення спірної фактичної перевірки, в якій окрім актів прийому-передачі товарів до договору комісії за № ВД-01-05-24-АО від 01.05.2024, відсутні відомості про будь-які первинні документи про надходження товару.
Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за винятком перелічених в другому абзаці цієї норми осіб, до яких позивач не відноситься)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання був зобов`язаний надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок суб`єкт господарювання повинен виконати саме на початок її проведення.
Водночас, позивач ні під час проведення перевірки, ні до закінчення перевірки не надав відповідних відомостей про усі первинні документи, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Апеляційний суд встановив, що, за змістом статті 20 Закону № 265/95-ВР, суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи суб`єкт владних повноважень прийняв (вчинив) рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення (дію).
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення, згідно з вимогами частини 2 статті 2 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення № 0235900705 від 27 серпня 2024 року відповідає вказаним вище критеріям, тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 серпня 2024 року № 0235900705 є необгрунтованими, що є підставою для відмови в задоволенні відповідних позовних вимог.
Згідно з частинною 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи в оскарженій частині та ухвалив в цій частині судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі № 140/14952/24, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення № 0235900705 від 27 серпня 2024 року, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повний текст судового рішення складено 06.11.2025