ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1353/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 712/9183/23 Категорія: 305010900 	Пироженко В.Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І., 

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 ,

особи, які подають апеляційні скарги – Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року та на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2025 року (у складі судді Пироженко В.Д.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
24.09.2022 відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись з перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості, яка складала понад 70 км/год по вул. Сумгаїтська в м. Черкаси зі сторони вул. 30-річчя Перемоги у напрямку вул. Одеська, скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , що рухався по вул. Академіка Корольова. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП був застрахований згідно полісу цивільно-правової відповідальності № АТ 2277397 в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», страховий ліміт на пошкодження транспортного засобу складає 160000 грн.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2022 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.12.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.
В подальшому, постановою Черкаського апеляційного суду від 20.01.2023 постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.12.2022 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з відповіді ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 06.04.2023 за наслідками розгляду події (ДТП), що мала місце 24.09.2022, прийнято рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування за заявленою подією, а тому підстави для замовлення Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, відсутні.
Відповідно до звіту № А04-21 від 10.05.2023 про оцінку автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 295672,68 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП складає 180558,96 грн.
Позивач зазначала, що швидкість автомобіля Skoda Fabia, яким керував ОСОБА_2 , вдвічі перевищувала дозволену. Фактично водій автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись з такою швидкістю, вже наражав усіх на небезпеку і першим порушив вимоги ПДР.
Отже, створення водієм автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , аварійної ситуації у зв`язку з ненаданням дороги автомобілю Skoda Fabia, реєстрацій номер НОМЕР_2 , обумовлювалось тим, що у момент початку виїзду на перехрестя, відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем з перевищенням дозволеної швидкості, яка не була безпечною та обраною без належного урахування дорожньої обстановки з порушенням ПДР.
Позивач ОСОБА_1 вважала, що саме порушення відповідачем ОСОБА_2 швидкісного режиму в більшій мірі потягла виникнення ДТП з ушкодженням автомобілів, ніж маневр ОСОБА_4 .
Отже, ступінь вини обох водіїв в ДТП різна, вина ОСОБА_2 становить 80 %, а відповідно ступінь вини ОСОБА_4 становить 20 %. Стягнення на відшкодування матеріальної шкоди з відповідачів позивач розраховувала наступним чином:
– 144447,10 грн з ПрАТ «УПСК», що становить 80 % в межах страхового ліміту від 180558,96 грн;
– 92091 грн матеріальної шкоди з ОСОБА_2 з розрахунку 236538,14 грн (80 % від вартості відновлювального ремонту) – 144447,10 грн (сума страхового відшкодування) = 92091 грн;
Витрати на залучення експерта у сумі 5000 грн, підлягають стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у розумінні судових витрат, які стягуються понад меж страхового ліміту.
В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Черниченко Є.М. позовні вимоги уточнив та остаточно просив:
– стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в якості відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача в розмірі 144447,10 грн;
– стягнути з ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача 92091 грн;
– стягнути з відповідачів пропорційно задоволенню позовних вимог витрати на залучення експертів в розмірі 11058, 24 грн (5000 грн – проведення оцінювання пошкодженого майна та 6058,24 грн – за проведення судово-автотехнічної експертизи) та судового збору в розмірі 2415,39 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2023 призначено судову автотехнічну експертизу.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2025 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 74301,58 грн в якості відшкодування матеріальних збитків, понесені витрати на проведення оцінювання пошкодженого майна та за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 5688,20 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1242,44 грн, а всього 81232,22 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30067,59 грн в якості відшкодування матеріальних збитків, понесені витрати на проведення оцінювання пошкодженого майна та за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 3610,50 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 788,62 грн, а всього 34466,71 грн.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що ступінь вини кожного з учасників ДТП становить 50 % на 50 %, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 рухався по головній дорозі зі значним перевищенням швидкості, а водій ОСОБА_4 не впевнився в безпечності виїзду на головну дорогу.
З урахуванням обмежень щодо виплати страхового відшкодування, що полягають у вирахуванні коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та податку на додану вартість, суд вважав за необхідне стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 74301,58 грн, а з відповідача ОСОБА_2  –  різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 30067,59 грн.
Після ухвалення рішення представником позивача – адвокатом Черниченком Є.М. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат, в якій просив постановити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам витрати на правову допомогу в розмірі 28000 грн, а саме: з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» – 19656 грн, з ОСОБА_2 – 8344 грн.
Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2025 заяву адвоката Черниченка Є.М. задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 12000 грн понесених витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 грн понесених витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись з такими рішеннями суду, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало апеляційну скаргу.
В обґрунтування зазначено, що у даній справі відсутні належні докази на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. А тому у страховика не виникло зобов`язання відшкодувати позивачу шкоду, завдану майну внаслідок ДТП.
Також зазначає, що висновок експерта № 1333/23-23 від 06.03.2024 не є належним та допустимим доказом, оскільки був проведений на підставі даних, які були надані позивачем.
Разом з тим, вказує, що в даному випадку ступінь вини водія ОСОБА_4 є більшою, з огляду на кількість порушених правил дорожнього руху.
Оскільки, додаткове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення, ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія» просило також скасувати додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2025.
Також представником відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2025, а також додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2025 та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 в повному обсязі.
Скаргу обґрунтовує тим, що за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 не визнано винним в ДТП, в той час як ОСОБА_4 було визнано винним в ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Отже, за відсутності встановленого факту в діях ОСОБА_2 правопорушення за ст. 124 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позовна вимога про покладення на нього та його страховика відшкодування збитків, внаслідок ДТП не підлягає до задоволення.
Також зазначає, що висновок експерта № 1333/23-23 від 06.03.2024 є необ`єктивним, оскільки містить суперечливі висновки, а також прямо суперечить висновкам, викладеним в постановах районного суду в справах про адміністративні правопорушення.
Крім того, в основу даного висновку покладено дані, які надані стороною позивача, а тому такий висновок не може бути належним доказом у справі.
Відповідач ОСОБА_2  повністю заперечує щодо основного рішення, а тому повністю не погоджується із ухваленим додатковим рішенням. Водночас звертає увагу на те, що ні відповідач ОСОБА_2 , ні представник відповідача не отримували копію заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками, а тому не мали можливості ознайомитися з ними та надати свої заперечення.
07.07.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Черниченка Є.М. надійшов відзив на апеляційні скарги.
Зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку зі збігом строків, передбачених статтею 38 КУпАП, не є підставою для звільнення відповідача ОСОБА_2 від цивільної відповідальності, оскільки апеляційний суд у власній постанові не вирішив питання, щодо наявності чи відсутності його вини в ДТП.
Також вказує, що твердження відповідачів про те, що при складенні висновку експерт використав дані, надані позивачем, є нікчемними. Оскільки, вимірювання стороною позивача відстані між сталими об`єктами не потребує ніяких спеціальних знань. Відтак, висновок експерта № 1333/23-23 від 06.03.2024 є повним, всебічним та об`єктивним, а тому є належним доказом у справі.
Звертає увагу на те, що порушення водієм ОСОБА_2 швидкісного режиму, який вдвічі перевищував дозволену швидкість, невірно обрана швидкість руху та зміна напрямку руху в більшій мірі потягла виникнення ДТП з ушкодженням автомобілів, ніж маневр ОСОБА_4 .
Враховуючи, що позовні вимоги були задоволенні частково, отже витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а тому додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2025 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг не відповідають дійсності.
Заслухавши доповідь судді, представників учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 24.09.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Черкаси на перехресті вул. Сумгаїтська та вул. Академіка Корольова за участі автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .
Автомобіль Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2022 у справі № 712/9420/22 водія автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, визнано винним у ДТП та накладено адміністративне стягнення, у вигляді штрафу.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.12.2022 у справі № 712/9624/24 водія автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 20.01.2023 постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.12.2022 скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрите на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідальність водія Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ2277397 у страховій компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 1333/23-23 від 06.03.2024:
– в причинному зв`язку із виникненням дорожньо?транспортної пригоди, з технічної точки зору, перебували невідповідність дій водія автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, тобто значне перевищення ним дозволеної швидкості в населеному пункті.;
– невідповідність дій водія автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам дорожнього знаку 2.1 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, не перебували в причинному зв`язку із виникненням дорожньо?транспортної пригоди.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 441/756/18.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Апеляційний суд зауважує, що у встановленому законом порядку позивачем не доведено вину відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні матеріальних збитків. Зокрема, позивачем не надано до суду постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху внаслідок скоєння дорожньо?транспортної пригоди.
Отже, доводи ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві, щодо наявності вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди у співвідношенні 80% вини ОСОБА_2 та 20% вини ОСОБА_4 є лише припущеннями позивача, які не підтверджені жодними належними доказами.
Висновок суду першої інстанції про те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7статті 247 КУпАП у зв`язку зі збігом строків, передбачених статтею 38 КУпАП, не є підставою для звільнення відповідача ОСОБА_2 від цивільної відповідальності є хибним з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, вина водія автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_4 підтверджена постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2022 у справі № 712/9420/22.
Позивач зазначав, що вина водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_2 підтверджена постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.12.2022 у справі № 712/9624/24.
Однак, постановою Черкаського апеляційного суду від 20.01.2023 постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.12.2022 скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрите на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності.
При цьому, в мотивувальній частині даної постанови апеляційного суду вказано, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в діях водія ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, без достатніх на те підстав. На думку судді апеляційного суду, суд першої інстанції не достовірно встановив фактичні обставини справи. А також зазначено, що за обставин, коли кожний із учасників ДТП стверджує, що пригода відбулась через порушення ПДР іншим учасником ДТП, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, в тому числі і допитати свідків безпосередньо в судовому засіданні та встановити обставини справи шляхом призначення незалежних експертиз, що в даному випадку не було дотримано судом першої інстанції.
Апеляційний суд вважав, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції, а відтак свідчать про незаконність винесеної постанови місцевого суду, яка за таких обставин, не може залишатися в законній силі і підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст. 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача (постанова Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 712/3111/23).
В даному випадку зазначена постанова не містить жодних даних про те, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини ОСОБА_2 або про наявність в його діях порушень Правил дорожнього руху України. 
Враховуючи те, що постановою Черкаського апеляційного суду від 20.01.2023 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі збігом строків, передбачених ст. 38 КУпАП та не вирішено питання про винуватість або не винуватість ОСОБА_2 , то колегія суддів доходить висновку, що встановити ступінь вини відповідача ОСОБА_2 у вказаній дорожньо?транспортній пригоді є неможливим.
Отже, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача ОСОБА_2 виник обов`язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку – дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.
Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.
Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку зі збігом строків, передбачених ст. 38 КУпАП та не вирішено питання про винуватість або не винуватість відповідача ОСОБА_2 , то цивільно-правова відповідальність страхувальника в результаті ДТП не настала, а у відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування позивачу.
Таким чином, враховуючи те, що вина відповідача ОСОБА_2 позивачем не доведена та не підтверджена належними доказами, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення страхового відшкодування із страховика є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, в результаті якого було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на відповідачів відповідальності по відшкодуванню шкоди, завданої в результаті ДТП, яке мало місце 24.09.2022.
Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, які долучені до матеріалів справи, неправильно встановив характер спірних правовідносин, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Додаткове рішення – це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 925/81/21, від 09.02.2022 у справі № 910/17345/20, від 07.03.2023 у справі № 922/3289/21, від 24.01.2024 у справі № 752/1058/23.
Відтак додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2025, яким стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу також підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2025 підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2025 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то з позивача підлягають стягненню на користь скаржників судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
Відповідно до платіжної інструкції № 162230041 від 12.06.2025 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1863,66 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 9382-0668-2410-0682 від 17.06.2025 ОСОБА_2 сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3623,09 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно?страхова компанія» та представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судові витрати, які складаються з судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1863,66 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3623,09 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар