ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2025 р.           Справа№ 911/862/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Корсака В.А. 

за участю:
секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,
від Банку: Зелена Н.Ю. (в залі суду);
від Об`єднання: не з`явились
від Товариства: Шкаровський Д.О. (в залі суду)  

розглянувши апеляційну скаргу 
Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.06.2025 (повний текст складено 16.06.2025) 
за заявою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
про забезпечення позову у справі
у справі № 911/862/25 (суддя Рябцева О.О.)
за позовом          Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
до                    1) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс»,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп»
про                    визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
13.06.2025 від Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі – Банк) до Господарського суду Київської області надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Селіток груп» (далі – Товариство) відчужувати нерухоме майно  – садовий будинок, розташований за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1232696832231).
На обґрунтування поданої заяви Банк зазначає, що правочин, про визнання недійсним якого заявлено позов у цій справі, містить ознаки фраудаторності, тобто вчинений з метою уникнення звернення стягнення на майно (садовий будинок, розташований за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1232696832231) в рахунок існуючого невиконаного грошового зобов`язання ПрАт «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» перед Банком.
Банк вважає, що Товариство як власник зазначеного нерухомого майна, котре є предметом оспорюваного правочину, не обмежене у праві вчинення дій, направлених на відчуження вказаного майна, а отже має можливість на будь-якій стадії розгляду цієї справи реалізувати нерухоме майно. На думку Банку, необмежені можливості Товариства щодо розпорядження своїм нерухомим майном у разі задоволення позову можуть істотно ускладнити та зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів Банку, який буде змушений застосовувати додаткові засоби захисту своїх прав, що також потребуватиме значних витрат часу та коштів у разі невжиття такого способу забезпечення позову як накладення арешту на майно.
У поданій заяві банк також відзначає, що відсутність на даний час будь-яких обтяжень спірного нерухомого майна спричиняє ризик його подальшого відчуження Товариством на користь третіх осіб, що унеможливить в подальшому фактичне виконання судового рішення, прийнятого у цій справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.06.2025 відмовлено Банку України» у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відмовляючи у задоволенні поданої Банком заяви, суд зазначив, що посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Київської області від 16.06.2025, Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву Банку задовольнити; вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Товариству відчужувати нерухоме майно – садовий будинок, розташований за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5.
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
На думку апелянта, суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для справи, не надав належної правової оцінки наведеним позивачем обставинам, а тому необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
За доводами Банку, суд першої інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову в порушення вимог ст. 136 ГПК України не здійснив дослідження та оцінку предмету та підстав позову, не з`ясував, чи такі заходи забезпечення позову, про які просив Банк, співвідносяться із заявленими позовними вимогами; чи є адекватними; чи забезпечують баланс інтересів сторін і чи призведуть до поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що свідчить про передчасність висновків господарського суду про відсутність жодних обґрунтувань для вжиття спірних заходів забезпечення позову у цій справі.
Апелянт зазначає, що у цьому випадку суд мав перевірити чи невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов буде задоволено. Так, відчуження переданого за спірним актом майна на користь третіх осіб призведе до ускладнення захисту прав позивача, тому необхідним видом забезпечення позову буде встановлення заборони відчужувати майно його власником.
Скаржник вважає, що встановлення заборони відчуження нерухомого майна у цій справі має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, що заявлені, і такий захід може забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзиви на апеляційну скаргу, у яких проти доводів та вимог Банку заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін як законну та обґрунтовану. 
Товариство вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення суд правомірно встановив її необґрунтованість та недоведеність ризику унеможливлення або ускладнення виконання судового рішення.
Також Товариство зазначає, що незважаючи на подання Банком позову в цій справі, воно не вчиняє жодних дій, спрямованих на відчуження власного майна, та інших дій, які могли би перешкодити виконанню судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали оскарження ухвали у         справі №911/862/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною Банку на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.06.2025 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №911/862/25.
17.07.2025 матеріали справи №911/862/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 апеляційну скаргу Банку на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.06.2025 у справі №911/862/25 залишено без руху. Надано Банку строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів направлення копії апеляційної скарги Об`єднанню у встановленому порядку. Попереджено Банк, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
21.07.2025 до апеляційної інстанції через «Електронний суд» від представника Банку  адвоката Зеленої Н.Ю. надійшла заява про усунення недоліків з доданими до неї доказами направлення копії апеляційної скарги Об`єднанню у встановленому порядку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.06.2025 у справі №911/862/25. Розгляд справи призначено на 10.09.2025. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
У березні 2025 року Банк звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна  – садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочину «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1232696832231) за №1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за № 2392, 2393, який укладено між ПрАт «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» (далі – Об`єднання) та Товариством.
Банк звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Товариству відчужувати нерухоме майно  – вказаний вище садовий будинок.
Обґрунтування зазначеної заяви наведено вище за текстом цієї постанови.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках – і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 зазначено: «Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Процесуальне законодавство не зобов`язує суд під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише має за мету запобігти ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено лише відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд встановив, що предметом спору у цій справі за поданою Банком позовною заявою є визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна №1 від 09.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2392, 2393, без будь-якої вимоги щодо переданого за цим актом майна.
У заяві, що розглядається, Банк зазначає, що Товариство є власником нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного правочину, та не обмежене у праві вчинення дій, спрямованих на відчуження вказаного майна, а отже має можливість на будь-якій стадії розгляду цієї справи реалізувати нерухоме майно. Такі необмежені можливості Товариства щодо розпорядження своїм нерухомим майном у випадку задоволення позову можуть істотно ускладнити та зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів позивача, який буде змушений застосовувати додаткові засоби захисту своїх прав, що також потребуватиме значних витрат часу та коштів у разі невжиття такого способу забезпечення позову як накладення арешту на майно.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявник взагалі не надав доказів на підтвердження того, що Товариство вчиняє дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, або вчиняє будь-які інші дії, які в подальшому, у разі задоволення позову, можуть унеможливити виконання рішення суду, ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Банку, за захистом яких він звернувся.
Доводи заявника про потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в т.ч. доказів вчинення певних реальних дій, спрямованих на відчуження майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову за вимогами Банку у цій справі.
Доводи заяви про те, що відсутність на даний час будь-яких обтяжень нерухомого майна (садового будинку) спричиняє ризик його подальшого відчуження Товариством на користь третіх осіб, що унеможливить в подальшому фактичне виконання судового рішення, прийнятого у даній справі, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що Банк заявив у позовній заяві вимогу немайнового характеру про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна та не заявляв вимог про застосування наслідків визнання спірного акта недійсним. Заявлена Банком позовна вимога не вимагає примусового виконання у разі задоволення позову.
Отже, правомірним є висновок місцевого суду, що у цьому випадку необхідність вжиття заходів забезпечення позову обгрунтовується власними припущеннями позивача щодо наявності обставин, покладених на обґрунтування заяви, що розглядається.
Крім того, суд першої інстанції надав належну оцінку доводам Банку щодо обставин виконавчих проваджень №72869526, №72869857 та №72872199 та зазначив, що 25.09.2024  постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. відкрито виконавчі провадження №72869526 та №72869857, які постановою від 25.09.2023 об`єднано у зведене виконавче провадження №72872199, тобто позивач стверджує, що виконавчі провадження були об`єднані раніше, ніж вони були відкриті, що є суперечливим. 
Враховуючи наведене та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи Банку у заяві про забезпечення позову щодо потенційної можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Апеляційний суд також зазначає, що 14.08.2025 Господарський суд Київської області постановив у справі №911/826/25 рішення по суті спору, яким задовольнив позовні вимоги Банку до Об`єднання та Товариства, визнав недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна – садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1232696832231) за №1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О.Г., зареєстрований в реєстрі за №2392, 2393 який укладено між Об`єднанням та Товариством. 
Станом на дату ухвалення цієї постанови у апеляційного суду відсутні відомості про набрання рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі №911/826/25 законної сили.
Разом з тим, це не позбавляє Банк процесуальної можливості повторно подати заяву про забезпечення позову на стадії апеляційного оскарження рішення місцевого суду у разі виникнення відповідних обставин, про які зазначено вище.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :
          
1. Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.06.2025 у справі №911/862/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.06.2025 у справі №911/862/25 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.09.2025. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                В.А. Корсак