УХВАЛА

21 жовтня 2025 року 
м. Київ 
справа № 420/3171/25
адміністративне провадження № К/990/40618/25  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу адвоката Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №420/3171/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до Державної міграційної служби України про:
- визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 31 грудня 2024 року №194-24, яким ОСОБА_1 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язання ДМС України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_1 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 31 грудня 2024 року №193-24, яким ОСОБА_2 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язання ДМС України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_2 , що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
06 жовтня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга адвоката Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №420/3171/25. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Проте, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує, що спірні правовідносини виникли щодо перебування іноземців на території України.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що ця справа не є справою про перебування іноземця в України, оскільки пунктом 3 частини першої статті 20 КАС України визначено перелік справ, які стосуються перебування іноземців чи осіб без громадянства в Україні.
Проте, таке твердження є необґрунтованим, оскільки указаною нормою процесуального закону врегульовано питання розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, а положення пункту 3 частини першої статті 20 КАС України містить перелік адміністративних справ, пов`язаних з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
Що стосується справ незначної складності, то, як зазначалося вище, їх перелік наведено в частині шостій статті 12 КАС України.
Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.
При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити та обґрунтовувати, як виключні підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України так і загальні підстави передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України). 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу адвоката Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №420/3171/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    О.В. Кашпур