ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2025 року                                
м. Харків
справа № 953/1212/23
провадження № 22-ц/818/1725/25, № 22-ц/818/2104/25
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Пилипчук Н.П., Маміна О.В.
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року та додаткове рішення того ж від 08 січня 2025 року в складі судді Юрлагіної Т.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 80 000 доларів США.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у середині серпня 2022 року відповідач, у телефонній розмові, попросив у останнього 80 000 доларів США під приводом передачі зазначених грошей доньці та онуку позивача, які перебували за межами України - у Польщі. Сумнівів з приводу вказаних обставин у позивача не виникало, оскільки його донька з відповідачем проживали тривалий час. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були дружні стосунки. В той час, як донька позивача разом з онуком у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, виїхали за межі міста Харкова, ОСОБА_2 , перебував у Харкові, неодноразово приїздив до позивача, привозив продукти та ліки, допомагав, оскільки позивач був людиною похилого віку і не завжди міг самостійно вирішити побутові проблеми. В той же день відповідач приїхав до позивача додому за адресою АДРЕСА_1 , під час їх розмови до позивача у квартиру АДРЕСА_2 прийшов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є похресником позивача, щоб провідати останнього. Розмова між позивачем та відповідачем припинилась і ОСОБА_5 віддав відповідачу грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США, які були розфасовані та упаковані у 8 пачок по 10 000 доларів США. ОСОБА_2 перерахував пачки грошових коштів, поклав їх до пакету, а пакет у сумку та пішов. Грошові кошти були власністю позивача, які він заробляв на протязі всього свого життя та відкладав на навчання онука. Приблизно 17 - 20 серпня 2022 року позивачу зателефонувала донька ОСОБА_7 та він запитав у неї чи передав їй ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США, на що остання повідомила, що вона не просила відповідача брати для неї грошові кошти. Донька позивача зателефонувала відповідачу, на що він повідомив, що взяв кошти у її батька на зберігання. 29.08.2022 року ОСОБА_8 спілкувалась по телефонну з ОСОБА_2 і він підтвердив перебування грошових коштів у розмірі 80 000 доларів США у нього, дану розмову нею було записано. В подальшому ОСОБА_2 уникав телефонних розмов з ОСОБА_1 та їх спільними друзями. 05.09.2022 року донька позивача повернулась до України, зателефонувала відповідачу, повідомила про приїзд та висловила прохання зустрітись та повернути їй грошові кошти батька у розмірі 80 000 доларів США. 10.09.2022 року ОСОБА_2 приїхав до міста Києва у своїх особистих справах та пообіцяв з нею зустрітися, щоб віддати 80 000 доларів США, але при зустрічі сказав, що забув та не подумав про гроші. ОСОБА_1 наполягала, щоб вони разом поїхали до Харкова з метою передачі ОСОБА_2 грошових коштів батька, але відповідач зібрав свої речі і сказав, що грошей не має, попросив надати номер карткового рахунку для їх перерахування. Протягом вересня-листопада донька позивача намагалась домовитись із відповідачем про добровільне повернення її батьку грошових коштів, однак відповідач грошові кошти не повертав, намагався уникати спілкування з ОСОБА_1 
13.12.2022 року позивач звернувся до Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, який шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у розмірі 80 000 доларів США.
13.12.2022 року ХРУП № 1 за заявою ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022221130002393 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. В ході слідіих дій були допитані свідки та досліджені інші докази, що підтверджують факт передачі позивачем грошових коштів ОСОБА_2 . 
Осільки останній зазначені кошти позивачу добровільно не повернув, правові підстави для набуття ним их коштів – відсутні, ОСОБА_5 був змушений звернутися до суду з дійсним позовом. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова суду від 22 липня 2024 року до участі у справі у якості правонаступника позивача залучено ОСОБА_1 . 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 80 000 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 956 гривень 80 копійок.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2025 року заява  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволена частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 грн.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що письмові документи, покази допитаних свідків, аудіозапис розмови вказують на факт набуття відповідачем грошових коштів без достатніх підстав. Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5 зазначав, що він за твердженням відповідача ОСОБА_2 про необхідність передачі коштів донці передав останньому грошові кошти в розмірі 80000 тисяч доларів США, проте, як в подальшому було з`ясовано , прохання доньки про передачу їй грошових коштів адресоване відповідачу ОСОБА_2 було відсутнє. Таким чином позивачем доведено відсутність у відповідача правової підстави для набуття або збереження спірних коштів. ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США ОСОБА_5 за життя не повернув. Тому суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Ухвалюючи додаткове рішення суд врахував позицію представника відповідача ОСОБА_3 , характер виконаної адвокатом Пацурковською О.М. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру та виходячи з конкретних обставин справи, встановив, що зазначені адвокатом Пацурковською О.М. витрати на правничу допомогу в розмірі 75 500 грн є завищеними, а тому дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 грн.
Не погодившись з рішеннями суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційні скарги, в яких просила рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нові рішення про відмову у задоволенні позову та стягненні витрат на правничу допомогу. 
Посилалась на те, що судом неповно встановлені обставини у справі та ухвалено рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту наявності у ОСОБА_5 грошових коштів у будь-якій в тому числі у заявленій у позові сумі (виписки з банківських рахунків, отримання грошових коштів в дар та ін) та на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 будь-яких грошових коштів від ОСОБА_5 з посиланням на суму, час, підстави та призначення передання йому будь-яких грошових коштів. Надані позивачем та оцінені судом докази є неналежними а недопустимими, отриманими з порушенням порядку встановленого законом, оскільки містять дані досудового розслідування. У задоволені клопотання представника відповідача про витребування даних щодо легетимності наданих суду доказів було відмовлено. Суд не правильно встановив характер спріних правовідносин у справі, оскільки у позовній заяві позивач посилався на те, що віддав відповідачу гроші для передачі ОСОБА_1 , тобто існував правочин за яким у відповідача виник обов`язок передати гроші. Проте в супереч вимог ст. 208 ЦК України обов`язкова письмова форма цього правочину не дотримана. Аналіз доказів, які є підставою для задоволення позовних свідчить про те, що єдиним доказом отримання грошей відповідачем є показання свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 . Свідкам ОСОБА_1 , ОСОБА_9 стало відомо про обставини предання грошей від ОСОБА_10 , який особисто не був допитаний під час розгляду справи по суті. Свідок ОСОБА_6 пояснив, що був присутній при передачі якихось грошових коштів ОСОБА_2 , але йому не відомі обставини передачі цих коштів, ні їх сума та номінал. З його слів будь – які бесіди між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не велися, гроші не перераховувались. 
При ухваленні додаткового рішення від 08 січня 2025 року судом не дотримано принцип справедливого розподілу витрат при розгляді справи, не враховано складність справи та її значення для сторін, витрачений адвокатом час та обсяг виконаної ним роботи. Заявлений позивачкою розмір витрат на правничу допомогу нерозумний, невиправданий та необгрунтований.
У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Посилається на те що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законні та обгрунтовані рішення. Викладені апелянтом доводи висновків суду не спростовують. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, посянення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги у межах заявлених вимог, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі з квітня 2016 року до 11 вересня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_3 .
13 грудня 2022 року ОСОБА_5 звернувся до Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення. За змістом зазначеної заяви ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у серпні 2022 року шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в розмірі 80000 доларів США за адресою АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.28).
Згідно даних витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12. 2022 номер кримінального провадженння № 12022221130002393 до ЄРДР внесені відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_12 , а саме: невстановлена особа, у невстановлений час, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, тим самим спричинила матеріальну шкоду заявнику ( т.1 а.с. 29). 
Відповідно до протоколу допиту потерпілого від 14 грудня 2022 року старшим слідчим СВ ХРУП № l ГУНП в Харківській області Жирко І.В. було допитано ОСОБА_5 у кримінальному провадження № 12022221130002393 у якості потерпілого. По суті обставин він повідомив, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прикута до ліжка по стану здоров ’я. За адресою: АДРЕСА_3 , проживає його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з її сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , протягом тривалого часу. За адресою: АДРЕСА_4 проживає його друга донька ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Протягом 24 років, він працював в органах поліції, наразі є пенсіонером, доглядає за дружиною. 29 лютого 2022 року його донька ОСОБА_7 разом з сином виїхали за межі території міста Харкова та Харківської області у зв ’язку з бойовими діями з боку РФ, підтримував з ними зв`язок за допомогою телефону, коли ОСОБА_7 телефонувала. Донька ОСОБА_7 перебувала в стосунках протягом деякого часу з ОСОБА_2 , іноді вони проживали разом. Приблизно у середині серпня 2022 року, точного часу не пам`ятає, зателефонував ОСОБА_2 , який на той час був у м. Харкові, та попросив гроші у розмірі 80 000 доларів США для передачі ОСОБА_7 та онуку. Начебто вона попросила їх передати. Під час розмови ОСОБА_2 зазначив, що гроші він особисто віддасть ОСОБА_7 , на що потерпілий погодився та сказав, щоб той приїздив за грошима. В цей же день, через декілька годин, до нього приїхав ОСОБА_16 , якого він іноді бачив та якого зможе впізнати за загальними рисами. Вони почали розмовляти на різні теми, потім він дістав гроші та віддав їх в руки ОСОБА_2 . Гроші були розкладені по пачкам, в кожній пачці було 10 000 доларів США, ОСОБА_2 порахував пачки, поклав їх до сумки та поїхав у невідомому напрямку. Під час спілкування та передачі коштів ОСОБА_2 до нього прийшов ОСОБА_6 , який є хрещеним сином. Він приніс борщ та зарядний пристрій. Після чого пішов по своїм справам. Через декілька днів, до зателефонувала ОСОБА_7 , під час спілкування він перепитав чи передав ОСОБА_2 їй гроші в розмірі 80 000 доларів. На що вона повідомила, що нічого не знає за гроші та нікого не просила брати для неї гроші. Після чого, він зрозумів, що ОСОБА_2 , шахрайським шляхом заволодів його грошима в розмірі 80 000 доларів США, які він збирав для онука. Під час телефонної розмови ОСОБА_7 зазначила, що буде з`ясовувати всі обставини у ОСОБА_2 . Через деякий час ОСОБА_7 зателефонувала та повідомила, що ОСОБА_2 , сказав їй, що дійсно взяв гроші в розмірі 80 000 доларів і начебто передасть кошти їй особисто при зустрічі. До теперішнього часу ОСОБА_2 , гроші в розмірі 80 000 доларів США не повернув, на зв`язок зі ним не виходив. В ході розмови з донькою ОСОБА_7 , вона пояснила, що намагається повернути гроші в розмірі 80 000 доларів, які він передав в руки ОСОБА_2 , шляхом усної домовленості, без заяви про вчинення кримінального правопорушення. Після того, як він передав гроші в розмірі 80 000 доларів США, ОСОБА_2 не бачив. В серпні місяці 2022 року, під час відсутності доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_2 почав приїздити частіше, начебто допомагати. Розмови з ОСОБА_2 про наявність у нього грошових коштів в розмірі 80 000 доларів США у нього не було ( т. 1 а.с. 31 – 32).
Згідно даних протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 21 грудня 2022 року, складеного старшим слідчим СВ ХРУП № l ГУНП в Харківській області Жирко І.В. у кримінальному провадженні № 12022221130002393 вона пояснила, що проживає разом з сином ОСОБА_14 за адресою : АДРЕСА_3 . У квітні 2016 року вона познайомилася з ОСОБА_2 , почали спілкуватися, а згодом і зустрічатися та проживати разом у її квартирі. Бачилися на подвір`ї будинку з її батьками, оскільки вони проживають неподалік. З ОСОБА_2 проживали до 01 березня 2022 року, до виїзду з Харкова у зв`язку з постійними обстрілами з боку РФ до м. Хмельницький. Потім підтримувала з ним телефонний зв`язок та він іноді приїздив провідати її. В липні 2022 року, вирішила разом з сином поїхати до Польщі, ОСОБА_17 підтримав дане рішення, але сам залишився проживати в Харкові в її квартирі. 09 липня 2022 року, вона виїхала домовившись з ОСОБА_16 , що він догляне її собаку та батьків. Підтримували телефонний зв`язок з ОСОБА_16 . Приблизно 2-3 рази на тиждень вона телефонувала батькові - ОСОБА_5 та матері ОСОБА_13 , зі слів батька дізналася, що ОСОБА_16 іноді приходив до них та начебто допомагав привозив харчі допомагав по господарству. Приблизно з 17 до 20 серпня 2022 року вона зателефонувала батькові, під час розмови він поцікавився, чи передав їй ОСОБА_2 гроші в розмірі 80 000 доларів США, на що вона здивувалася та повідомила, що ніяких грошей він не передавав, оскільки вона такого не просила. На що батько повідомив, що дві дні тому до нього зателефонував ОСОБА_16 та сказав, що їй потрібні гроші в розмірі 80 000 доларів США, для подальшого використання. У подальшому він повинен був передати їй. На що батько погодився та сказав, щоб він приїхав за грошима. В цей же день, ОСОБА_16 приїхав до її батька, взяв гроші в розмірі 80 000 доларів США, а саме 8 пачок по 10 000 доларів США в кожній пачці. Вона повідомила батькові, що все з`ясує у ОСОБА_16 , навіщо він взяв гроші, які вона не просила у батька. Зателефонувала ОСОБА_16 повідомила, що повертається до України, разом з сином. Після чого запитала, навіщо він взяв гроші у її батька, на що ОСОБА_16 сказав, що все буде добре і гроші будуть під контролем. Він їх взяв з метою збереження. З ОСОБА_16 намагалась не конфліктувати, щоб він уподальшому повернув гроші, якими він заволодів шахрайським шляхом. Після цього ОСОБА_16 уникав телефонних дзвінків з нею та спільними друзями. 05 вересня 2022 року вона повернулася з сином до України, до м. Києва. По приїзду в Київ відразу зателефонувала ОСОБА_16 , повідомила що чекає його, щоб він привіз гроші, які він повинен повернути ( 80 000 доларів США). 10 вересня 2022 року, приблизно о 16:00 годині їй зателефонував ОСОБА_16 , та сказав, що приїхав до м. Києва з товаришем ОСОБА_18 начебто для того щоб продати його машину, вона повідомила йому свою адресу. Через деякий час він приїхав до неї. На її питання чи привіз він гроші батька, ОСОБА_16 відповів, що не подумав та забув за них. Потім, вона сказала, що зараз збиреться і вони разом поїдуть до Харкова, щоб забрати гроші. Вони сіли до її автомобіля марки MazdaСХ 30, з державним номерним знаком НОМЕР_1 та поїхали до міста Харкова. В цей день, приблизно об 22:00 год, приїхали додому, зайшли до квартири, на питання де гроші, та прохання повернути їх, ОСОБА_16 попросив номер банківської картки, на яку начебто повинен зараз їх перерахувати в гривні. Через 1 хвилину вона скинула йому номер карти, але він сказав, що не може перерахувати дані гроші, оскільки в нього заблокований мобільний телефон. Розуміючи, що він обманює сказала, щоб негайно повернув 80 000 доларів США її батька та 50 000 доларів, які вона залишила йому особисто, для збереження. Також вона неодноразово наголошувала що 80000 доларів належать її батьку, а не їй. 
На питання слідчого щодо 50 000 доларів США пояснила, що 09 липня 2022 року, перед виїздом за кордон до Польщі, вона дала Миколі 50 000 доларів США, на збереження, оскільки вони перебували з ним у стосунках і тому вона довіряла йому свої гроші, але це не стосується грошей її батька, якими він шахрайським шляхом заволодів, під приводом того, що начебто вона попрохала їх взяти. В цей день оскільки було дуже пізно, батькові не телефонувала, та не пішла до нього додому, зачекала ранку, щоб з`ясувати, чи повернув ОСОБА_16 гроші. 11 вересня 2022 року, ОСОБА_16 зібрався та поїхав по своїм справам, уникавши з нею будь-якою розмови. Після того, як він поїхав, вона погукала батька до себе, щоб запитати, чи повертав ОСОБА_16 гроші, на що він сказав, що ніхто нічого не повертав. В цей же день, коли батько був у неї вдома, вона зателефонувала ОСОБА_16 , та запросила його для розмови, щоб з`ясувати, в присутності батька, чи повертав він гроші. Спочатку ОСОБА_16 не хотів приїздити та заходити до квартири, але все ж таки вдалося умовити його піднятися. В ході розмови, вона запитала у ОСОБА_16 , чи повертав він гроші батькові, на що він сказав, що повернув, проте відразу почав нервуватися та збирати свої речі, конфліктувати. Батькові в цей час стало зле, він почав пити ліки. Вона попросила сина відвести батька додому. ОСОБА_16 збирав речі та виносив їх до автомобіля. В кінці розмови, ОСОБА_16 сказав, що поверне гроші 80 000 доларів США батькові та 50 000 доларів США їй особисто, в кінці тижня. 12 вересня 2022 року, вона з сином повернулася до м. Києва. Зателефонувала ОСОБА_16 та запитала коли чекати гроші, на що він відповів, що зараз продає квартиру та після продажу поверне гроші, 15-18 вересня 2022 року. 16 вересня 2022 року зателефонував ОСОБА_16 і сказав, що передав гроші в розмірі 33 000 доларів США їх спільним знайомим ОСОБА_19 з тої суми, яку вона залишала йому на збереження. В цей день приблизно 20:00 годині ОСОБА_20 передав гроші від ОСОБА_16 в розмірі 33 000 доларів США. Коли вийшла з квартири від ОСОБА_20 , зателефонувала ОСОБА_16 , та запитала, коли він віддасть гроші батька в розмірі 80 000 доларів, на що він уникав відповіді та поклав слухавку. Через декілька днів, вона знову зателефонувала ОСОБА_16 , щоб знову запитати, коли віддасть борг, на що він сказав, що зайнятий і розмовляти не має часу. 24 вересня 2022 року, вона зателефонувала ОСОБА_16 , але він не відповів на дзвінок та відхилив його. Через декілька хвилин прийшло смс-повідомлення з текстом: «зателефоную пізніше», і по теперішній час на зв`язок зі мною не виходить, на смс-повідомлення не відповідає. 03 листопада 2022 року, вона зателефонувала ОСОБА_16 , але він не відповідав на дзвінки. Після чого написала смс-повідомлення, але відповіді не отримала. Батько він весь час збирав гроші для її сина, щоб він у подальшому навчався у іноземному вузі.
Відповідно до копії заяви від 27.12.2022 року ОСОБА_1 надала слідчому дозвіл на огляд її мобільного телефону Apple iPhone 12 ProMax ( т.1 а.с. 39).
Даноми протоколу огляду предмету мобільного телефону Apple iPhone 12 Pro Max добровільно наданому ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 12022221130002393 встановлено наявність переписки у месенжері Telegram між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 03.11.2022 рік, наступного змісту: « на питання ОСОБА_1 про місце перебування ключів від дачі, ОСОБА_2 повідомлено, якщо знайде їх, передасть, на питання щодо повернення грошових коштів в розмірі 80000 доларів США належних ОСОБА_5 , відповідь не надано ( т. 1 а.с. 40 – 42).
Відповідно до протоколу огляду предмету від 28 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 12022221130002393, у присутності свідка ОСОБА_1 проведено огляд диску DVD -R4.7 GB/120min білого кольору на якому зафіксовано розмову між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з побутових питань, в ході якої на питання ОСОБА_1 : « .. тот кеш 80 000, він лежить у тебе?», ОСОБА_2 зазначено: « так» ( а.с. 43 – 45).
За змістом рапорту оперуповноваженого ВП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції Максима Деркача встановлено, що ОСОБА_2 проживав зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_1 , встановлено вид діяльності ОСОБА_2 , коло його знайомств, зазначено, що ОСОБА_2 взяв грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США у ОСОБА_5 , ввівши останнього в оману, що підтверджується показами свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та аудіо записами розмов його зі свідками ( т. 1 а.с. 46 – 47)
Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 26 грудня 2023 року, складеного старшим слідчим СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області Жирко І.В. у кримінальному провадженні № 12022221130002393 ОСОБА_5 доводиться свідку дідусем, з яким вона має добрі стосунки та щодня спілкується, свідок повідомила, що дідусь протягом усього життя збирав грошові кошти, які зберігав у власній квартирі у розмірі до 100000 доларів США, які вона особисто бачила. Також зазначила, що їй зі слів ОСОБА_1 , а потім зі слів дідуся відомо, що ОСОБА_2 заволодів грошовими коштами дідуся у розмірі 80000 доларів США, коли ОСОБА_7 під час війни виїхала за межі України ( т.1 а.с. 50 – 52).
До матеріалів справи доданий диск DVD - R 4.7 GB/120 min білого кольору ( т. 1 а.с. 53). 
Судом першої інстанції встановлено, що зазначений диск містить аудіозапис розмови між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з побутових питань, на питання ОСОБА_1 : « тот кеш 80000 він у тебе?», ОСОБА_2 зазначено : « так» , далі розмова продовжується з приводу розміру грошових коштів, що перебувають на картковому рахунку відповідача, проте дані щодо відтворення зазначеного запису під час судового засідання в матеріалах справі відсутні.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 факт розмови з ОСОБА_1 не заперечував, проте зазначив, що жодних грошей у ОСОБА_5 не брав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 пояснила, що у середині серпня 2022 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США, на прохання ОСОБА_2 під приводом передачі їй особисто. Як встановлено з показів допитаної у якості свідка позивача ОСОБА_1 , вона не висловлювала ОСОБА_2 жодних прохань про передачу їй грошових коштів батьком через відповідача. Дізналась про обставини прередачі батьком відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 80000 доларів США з телефонної розмови з батьком 17-18 серпня 2022 року. 29 серпня 2022 року під час спілкування ОСОБА_1 по телефону з ОСОБА_2 , останній підтвердив перебування у нього грошових коштів у розмірі 80 000 доларів США, що підтверджується аудіозаписом розмови. 10 вересня 2022 року ОСОБА_2 приїхав до міста Києва, де на той час перебувала ОСОБА_1 , після чого вони разом поїхали до Харкова з метою передачі ОСОБА_2 грошових коштів батька, але відповідач зібрав свої речі і сказав, що грошей не має, попросив надати номер карткового рахунку для їх перерахування.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_5 , доводиться їй дідусем, з яким вона має добрі стосунки та щодня спілкується, проживали поряд, свідок повідомила, що дідусь протягом усього життя збирав грошові кошти та які зберігав у власній квартирі у розміри до 100000 доларів США, які вона особисто бачила. Також зазначила, що їй зі слів ОСОБА_1 , а потім зі слів дідуся відомо, що дідусь у середені серпня 2022 року передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80000 доларів США, начебто для передачі ОСОБА_7 , зі слів відповідача, проте як зясувалось вона про це відповідача не просила. Відповідач грошові кошти не повернув.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_5 , доводиться йому хрещеним батьком, якому він приносив їжу, допомагав від час війни. Приходив до ОСОБА_5 часто, одного разу в середині серпня прийшов в обідній час до хрещеного додому, приніс їжу та зрядний пристрій. Коли виходив побачив ОСОБА_2 в руках у якого був чорний пакет з якого він дістав пару пачок доларів, та потім зі слів ОСОБА_5 йому стало відомо, що його хрещений через ОСОБА_16 передав грошові кошти ОСОБА_7 , а ОСОБА_16 зазначеного доручення не виконав та гроші не передав. Йому відомо що хрещений збирав грошові кошти для дітей та онуків.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні зазначив, що він під час досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022221130002393 від 13.12.2022, за заявою ОСОБА_5 з приводу вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, виконував доручення надані слідчим, в ході виконання яких йому сталі відомі оставини того, що за показами допитаних свідків та потерпілого було встановлено, що ОСОБА_2 проживав зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_1 , встановлено вид діяльності ОСОБА_2 , коло його знайомств, зазначено що ОСОБА_2 взяв грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США у ОСОБА_5 , що підтверджується аудіо записом телефонної розмови між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також показами допитаних свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , чи прийнято остаточне рішення у кримінальному провадженні йому не відомо.
Згідно даних  постанови про визнання потерпілим та залучення потерпілого від 14.08.2025,  ОСОБА_1  визнана потерпілою у кримінальному провадженнні № 12022221130002393 за ознаками кримінального правовпорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України
Дані про пред`явлення ОСОБА_2 підозри у вчиненні кримінального правовпорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України у вищезазначеному кримінальному провадженні в матеріалах справи відсутні.
Згідно пояснень представника ОСОБА_22 підозри у вчиненні кримінального правовпорушення у межах кримінального провадження № № 1202222113000239 відповідач не отримував. 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , . заявив підставою для стягнення визначеної суми коштів ст.1212 ЦК України, як безпідставно отримані.
Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої особи, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава за якою це відбулося.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Одночасно, стаття 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на час відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.
Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу.
Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїх Постановах від 20.03.2019 року по справі № 607/5422/16-ц та від 30.08.2018 року по справі №334/2517/16-ц.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 гроші для своєї доньки – ОСОБА_1 оскільки вважав, що остання уповноважила його на їх отримання для витрат на власні потреби. Проте, ОСОБА_1 жодних розпоряджень щодо отримання грошей від батька та передачі їй ні ОСОБА_5 ні ОСОБА_2 не надавала.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Відповідно до ч. 1 ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Аналіз вищевикладених приписів законодавства дає можливість зробити висновок, що довіреність видається однією особою іншій особі, тому видача довіреності є одностороннім правочином. Для цього не потрібна наявність волі іншої особи, тобто другої сторони договору доручення. Довіреність видається на підставі договору доручення (стаття 1003 ЦК України), при чому це робиться обов`язково (частина перша статті 1007 ЦК України). Це означає, що наявність довіреності свідчить про договірне представництво.
Глава 68 ЦК України не містить спеціальних вимог до форми договору доручення, тому й не виключається вчинення договору доручення в усній формі. Формулювання, які вживаються в статті 1003 ЦК України і сутність правовідносин представництва, вимагають фіксації його повноважень, що може бути здійснено в договорі та/або в довіреності. Натомість в статті 1007 ЦК України міститься вимога видати довіреність повіреному і це означає, що вона є обов`язковою. Але можливо вчинити договір доручення в усній формі, й у цьому разі довіреність слугуватиме підтвердженням його укладання.
З урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем).
Оскільки матеріали справи не містять даних про укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 або між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору доручення , судова колегія відхиляє доводи апеялнта в частині неправильного встановлення судом характеру спірних правовідносин. 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Вс від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження факту передання відповідачу грошових коштів у розмірі 80 000 доларів США ОСОБА_5 надав суду: копії матеріалів кримінального провадження № 12022221130002393 у вигляді: зяви, протоколів допиту потерпілого ОСОБА_5 від 14 грудня 2022 року, свідка ОСОБА_1 від 21 грудня 2022 року, протокол огляду предмету від 27.12.2022, аудіозапис та протоколу його огляду від 28.12.2022 , рапорту оперуповноваженого ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції Максима Деркача, протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ( т. 1 а.с. 28 – 53). За клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані, як свідки позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ОСОБА_21 , ОСОБА_9 .
Оцінивши зазначені докази в їх сукупності судова колегія вважає, що вони не є належними та достатніми доказами на підтвердження факту отримання відповідачем у серпні 2022 року 80 тисяч доларів США готівкою від ОСОБА_5 , оскільки викладені у письмовому вигляді отримані у межах розслідування справи відомості є виключно твердженнями зацікавленої сторони у спорі.
Рапорт оперуповноваженого ОСОБА_21 , як і його показання в суді першої інстанції свідчать лише про отримання ним відповідної інформації від інших осіб та не може бути окремим та самостійним доказом факту оттримання відповідачем грошових коштів при обставинах зазначених у позові. 
Надані позивачем диск з аудіофіксацією розмови між сторонами у сраві та протоколом його огляду зазначеної розмови також не є належним та достатнім доказом факту отримання відповідачем грошей від ОСОБА_5 , оскільки містить дані про упомінання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про кеш 80 000, без посилання на джерело його походження. 
Оскільки судом встановлено, що у період з квітня 2016 року до 11 вересня 2022 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, судова колегія не виключає можливість наявності у позивача та відповідача потреби у вирішенні майнових питань що виникли у зв`язку з припиненням таких відносин.
Показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 не містять достовірних даних про те коли і яку суму грошей ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 , зазначені ним відомості про те, що він бачив як ОСОБА_2 виходив від ОСОБА_5 з чорними пакетом не свідчать про отримання відповідачем від ОСОБА_5 80 000 доларів США.
Допитані у судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_9 безпосередніми учасниками обставин передання грошей не були, тому їх свідчення також факту отримання відповідачем зазначених у позові грошових коштів не підтверджують. 
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. 
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. 
Оскільки позивачкою не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_5 80 000 доларів США у середині серпня 2022 року, суд помилково вважав доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує позивач та дійшов до необґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги на рішення суду від 10 грудня 2024 року знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до вимог ст. 270  ЦПК України додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення суду від 10 грудня 2024 року у цій справі ухвалене додаткове рішення від 08 січня 2025 року також втрачає силу. Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від14 липня 2021 року у справі № 761/15741/17 (провадження № 61-3907св21). 
Тому апеляційна скарги на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2025 року також підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-383 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційні скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів – відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2025 року.

Головуючий                                                                         О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                 О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук