ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року	Львів	Справа № 460/27940/23 пров. № А/857/21129/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                   Судової-Хомюк Н.М.,
суддів                                                                       Глушка І.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі №460/27940/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» до Волинської митниці  про визнання дії та бездіяльності протиправними, -
суддя в 1-й інстанції Н.О. Дорошенко,
дата ухвалення рішення 22 липня 2024 року,
місце ухвалення рішення - м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення - 22 липня 2024 року,

                                                           В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» (далі– позивач, ТОВ «Даліс Аутомотів Груп») до Волинської митниці (далі – апелянт, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 06.06.2023 №UA205050/2023/000247/2.
На обґрунтування позову зазначено, що за наявності усіх необхідних документів позивач звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованих товарів. При визначенні митної вартості товарів декларантом було обрано перший метод - за ціною договору. Сторона позивача стверджує, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України (далі – МК України) та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, здійснено визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом - резервним. Внаслідок цього було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів. Сторона позивача вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий йому пакет документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки митним органом не доведено обставин, які б свідчили про існування у нього достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованих товарів. Застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару сторона позивача вважає протиправним та необґрунтованим. За сукупністю наведених обставин, сторона позивача просила позов задовольнити повністю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.06.2023 №UA205050/2023/000247/2. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржила Волинська митниця, оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. Апелянт просив рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 у справі №460/27940/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що для митного оформлення товарів декларантом в інтересах позивача подано митну декларацію (далі – також МД) від 05.06.2023 на 86 товарних позицій та перелік товарно-супровідних документів. На етапі перевірки правильності визначення митної вартості ввезеного позивачем товару з`ясовано, що митну вартість заявлено позивачем за основним методом визначення митної вартості, про свідчить інформація у графі 43 МД. При перевірці відповідної декларації відбулося автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР, за кодами 105-2, 108-3, що зумовило обґрунтовані сумніви митниці в частині підтвердження складових митної вартості товару.
Саме під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять такі розбіжності:
- реквізити продавця товару, вказані в Контракті від 08.08.2020 №RWS0001 (далі Контракт) не відповідають реквізитам продавця, зазначеним в інвойсі від 31.05.2023 №M012023000000160 (далі- Інвойс);
- умови оплати, вказані в Інвойсі, не відповідають умовами оплати, передбаченим п.4.1 Контракту.
З позиції апелянта, вищевказані розбіжності слугували беззаперечною підставою для сумніву митниці щодо достовірності заявлених відомостей про митну вартість товару. Позивачу запропоновано надати в 10-ти денний термін додаткові документи.
На вимогу митниці декларантом додатково подано документи: копію митної декларації країни відправлення від 31.05.2023 №23341300EX00434733, прайс-лист від 29.05.2023 б/н, додаткову угоду №2 до Контракту, видаткові накладні, лист від отримувача товарів від 06.06.2023 №392. Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що зазначено в заяві від 06.06.2023 №1/2.
Апелянт звернув увагу на те, що додаткова угода №2 до Контракту №RWS0001 від 08.08.2020 року містить розбіжності, а саме – в частині контракту, викладеному українською мовою зазначено дату складання – 30 березня 2022 року, а англомовній частині контракту – 30.03.2023 року. 
Так, під час митного оформлення декларантом було подано рахунок-фактуру (інвойс) №M01202300000160 від 31.05.2023, в якому зазначено адресу – UGUR MUMCU MAH 2347 SOK NO 4: KAT 3/4 SULTANGAZI ISTANBUL, TURKIYE, умови поставки: DAP Луцьк та умови оплати: 30 днів після дати інвойсу. Разом з тим, декларант надав зовнішньоекономічний договір (контракт) №RWS0001 від 08.08.2020 до митного органу під час здійснення митного оформлення, відповідно до якого ТОВ «Даліс Аутомотів Груп», яке зареєстроване за адресою: 35500, Рівненська область, місто Радивилів, вулиця І. Франка, 29 б, Україна (Покупець) та ROTWEISS OTOMOTIV ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET A.S., яка зареєстрована за адресою: CEBECI MAHALLESI 1. CEBECI CADDESI NO: 156 SULTANGAZI ISTANBUL TURKEY, уклали контракт на поставку автомобільних запасних частин, а отже реквізити продавця товару, вказані в контракті не відповідають реквізитам продавця, зазначеним в інвойсі.
Згідно з п. 1.2 Контакту, проданий та придбаний товар поставляється партіями впродовж терміну дії цього Договору. Асортимент, ціна і кількість кожної одиниці поставки, її загальна вартість, розмір знижок, терміни відвантаження визначаються Сторонами в інвойсах на кожну поставку відповідно до цього договору. 
Відповідно до пункту 4.1 Договору, в якому визначається порядок розрахунків, зазначено, що оплату вартості Товару, замовленого заявкою на кожну партію, буде здійснюватись Покупцем одним з зазначених нижче способів: 1) 100% передоплати протягом 30 днів із дати виставлення проформи-інвойсу; 2) передоплати в розмірі 30% від суми проформи-інвойсу до початку виробництва та 70% по факту готовності замовлення; 3) відстрочки платежу в 60 днів із дати виставлення інвойсу за взаємною згодою обох Сторін. Спосіб оплати вказується в інвойсі», що не відповідає умовам оплати зазначеним в інвойсі. 
Отже, вищевказане дійсно доводить необхідність витребовування митним органом додаткових документів з метою встановлення митної вартості товару. 
Апелянтом наголошено, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару на момент здійснення митного контролю та митного оформлення покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів, що подані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи недостатньо відомостей до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи, які б спростовували розбіжності. 
Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі ст. 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар №34- 6,7857 євро за кг (МД від 13.02.2023 року№UA205050/2023/012504), товар №46- 7,6674 євро за кг (МД від 14.04.2023 року №UA205050/2023/028121). 
Оскільки, митний орган у рішенні про коригування митної вартості вказав чому не можуть бути застосовані будь які, інші методи, окрім резервного та провів відповідні консультації з декларантом, щодо визначення методу визначення митної вартості, то його рішення №UA205050/2023/000247/2 від 06.06.2023 року є правомірним.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Зауважує, що наведене відповідачем спрацювання профілів ризику АСАУР по митній декларації позивача не містить інформації про можливе заниження митної вартості товару та наявності факту заявлення до митного оформлення товарів за митною вартістю, яка є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яких міститься у ЄАІС. Тому, вказане не є підставою для додаткового витребування документів у позивача та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту.
Позивач наголошує, що жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містили, а дії відповідача стосовно витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали таку підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.
Вважає, що застосування резервного методу визначення митної вартості товару також порушує права позивача. 
Доводи відповідача не спростовують дійсних обставин, які були правильно встановлені судом першої інстанції та здійснених на їх основі судом вірних висновків.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Позивач просив залишити апеляційну скаргу Волинської митниці без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 у справі №460/27940/23 – без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.08.2020 між ТОВ «Даліс Аутомотів Груп» (Покупець) та компанією ROTWEISS Otomotiv Ithalat Ihracat Sanayi ve Ticared A.S., зареєстрованою в Турецькій Республіці (Продавець), укладено контракт №RWS0001 від 08.08.2020 (надалі - контракт), відповідно до пункту 1.1 якого предметом даного контракту є продаж та поставка автомобільних запасних частин.
Згідно з пунктом 1.2 контракту Проданий і придбаний товар поставляється партіями (надалі також «поставка») протягом строку дії цього договору.
Асортимент, ціна і кількість кожної одиниці поставки, її загальна вартість, розмір знижок, строки відвантаження визначаються сторонами в інвойсах на кожну поставку по даному договору. Ціни на одинакові найменування можуть відрізнятися у зв`язку з наданням знижок за об`єм, спеціальних пропозицій, сезонних знижок та ін.
Всі ціни на товар включають також вартість пакування та маркування (п.2.3 контракту).
В рамках цього договору, у випадку якщо інше не обумовлене відповідним інвойсом, всі питання, що стосуються валют, регулюються і розраховуються в Євро. Особливо це стосується цін на товар, його замовлення і поставки (п.2.2 контракту).
Валютою оплати являється Євро (п.4.3 контракту).
По кожній поставці сторони домовляються про строки поставки, які підтверджуються у відповідному інвойсі у відповідності правил «Інкотермс 2010». Умови поставки DАР Луцьк, якщо інше не вказано в інвойсі (п.3.1 контракту).
Згідно із пунктом 4.1 контракту оплата вартості товарів, відповідно до заявки на кожну партію товару здійснюється Покупцем одним з наступних способів: 1) 100 % передоплата у термін 30 днів з дати виставлення проформи-інвойса; 2) передоплата в розмірі 30% від суми проформи-інвойса до початку виробництва та 70% по факту готовності товару; 3) відстрочення платежу на термін до 60 днів з дня виставлення інвойсу. Спосіб оплати вказується в інвойсі. Інвойс може передбачати інші терміни та порядок оплати, ніж ті шо вказані в цьому пункті.
Згідно із пунктом 10.1 контракту всі додаткові витрати, пов`язані з виконанням цього договору і окремо не обумовлені в даному договорі, на території продавця несе продавець, на території покупця - покупець.
На виконання умов контракту продавець ROTWEISS Otomotiv Ithalat Ihracat Sanayi ve Ticared A.S. поставив позивачу партію товару за інвойсом №М012023000000160 від 31.05.2023 на загальну суму 176 973,49 Євро на умовах DАР Луцьк. Адреса доставки за інвойсом: Україна, м.Луцьк, вул. Карбишева, 1.
Відповідно до узгоджених умов поставки DАР Луцьк перевізником продавця було доставлено позивачу товар за інвойсом М012023000000160 від 31.05.2023 згідно СМR №01832 від 31.05.2023.
05.06.2023 з метою митного оформлення імпортованого товару уповноважений представник позивача подав до Волинської митниці митну декларацію №23UА205050039437U7 (референтний номер 69050).
Згідно з графою 31 митної декларації заявленим товаром є запасні частини для легкових автомобілів (86 товарні позиції) торгівельної марки ROTWEISS, виробник: ROTWEISS, ТR.
У поданій митній декларації позивачем була заявлена митна вартість товару за ціною договору (контракту) в сумі 6963198,94 грн., що складається з фактурної вартості товару 176973,49 Євро (по курсу 39,346).
Виконуючи приписи частини другої статті 53 Митного кодексу України, позивачем при поданні митної декларації №23UА205050039437U7 було надано відповідачу наступні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів: інвойс №М012023000000160 від 31.05.2023; зовнішньоекономічний договір - контракт №RWS0001 від 08.08.2020; сертифікат про походження товару №Z 0377690 від 31.05.2023; автотранспортна накладна (СМR) №01832 від 31.05.2023; договір про надання послуг митного брокера №557 від 25.04.2018.
06.06.2023 відповідачем було надіслано позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями вимогу, де зазначалось, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності. А саме: реквізити продавця товару, вказані в Контракті від 08.08.2020 №RWS0001 не відповідають реквізитам продавця, зазначеним в інвойсі від 31.05.2023 №М012023000000160. Умови оплати, вказані в Інвойсі, не відповідають умовами оплати, передбаченим п.4.1 Контракту.
Митний орган вказав, що у зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, містили розбіжності, декларанту необхідно згідно ст.53 та ст.54 МКУ в 10-ти денний термін надати : 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товарів.
На виконання вимоги митного органу позивачем додатково було надано відповідачу наступні документи: додаткова угода №2 від 30.03.2023 до контракту №RWS0001 від 08.08.2020; митна декларація країни відправлення №23341300ЕХ00434733 від 31.05.2023; прайс-лист від 29.05.2023; видаткова накладна №1082941 від 19.05.2023; видаткова накладна №21905 від 04.01.2023; видаткова накладна №1046386 від 16.05.2023; видаткова накладна №1009128 від 11.05.2023; видаткова накладна №420977 від 28.02.2023; видаткова накладна №329254 від 16.02.2023; видаткова накладна №1132090 від 25.05.2023; лист-пояснення ТОВ «Даліс Аутомотів Груп» на повідомлення від митниці вих. №392 від 06.06.2023.
06.06.2023 декларантом позивача було надано заяву №1/2 до митного органу про прийняття рішення щодо визнання митної вартості по МД №23UА205050039437U7 від 05.06.2023 на підставі поданих документів.
06.06.2023 відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів за №UА205050/2023/000247/2 (надалі - Рішення) та сформував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205050/2023/032718 (надалі - картка відмови).
За карткою відмови позивачу було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією №23UА205050039437U7 від 05.06.2023 з таких причин: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 МД у відповідність до Рішення про коригування митної вартості від 06.06.2023 №UA205050/2023/000247/2.
Рішення від 06.06.2023 №UA205050/2023/000247/2 містить опис підстав для коригування митної вартості:
«Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності. А саме: реквізити продавця товару, вказані в Контракті від 08.08.2020 №RWS0001 (далі- Контракт) не відповідають реквізитам продавця, зазначеним в інвойсі від 31.05.2023 №М012023000000160 (далі-Інвойс).
Умови оплати, вказані в Інвойсі, не відповідають умовами оплати, передбаченим п.4.1 Контракту.
Згідно п.5 ст.54 МКУ митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Згідно ст.54 МКУ митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, містили розбіжності, декларанту було запропоновано згідно ст.53 та ст.54 МКУ в 10-ти денний термін надати: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товарів. Декларантом було надано: копію митної декларації країни відправлення від 31.05.2023 №23341300ЕХ00434733, прайс-лист від 29.05.2023 б/н, додаткову угоду №2 до Контракту, видаткові накладні, лист від отримувача товарів від 06.06.2023 №392.
Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що зазначено в заяві від 06.06.2023 №1/2.
У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України, вимогами ч.6 ст.54 Митного кодексу України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у 4.2-4 ст,53 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, та з урахуванням вимог наказу Держмитслужби від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Рівень митної вартості становить: Товар №34 - 6,7857 євро за кг (МД від 13.02.2023 №UА205050/2023/012504), Товар №46 - 7,6674 євро (МД від 14.04.2023 №UА205050/2023/028121).».
Декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно з МД №23UА205050039716U0 від 06.06.2023 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України.
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.
Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 06.06.2023 №UA205050/2023/000247/2 є необґрунтованим та безпідставним, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, відтак позов про визнання протиправним та скасування вказаного рішення підлягає до задоволення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно із положеннями п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За приписами ст.ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частиною 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
За ч. 3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Отже, законодавцем визначено таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Отже, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України №2 від 13.03.2017 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
В пункті 2 ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Своєю чергою, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.
Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.
Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, подані декларантом документи в своїй сукупності підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Передумовою для прийняття оскаржених рішень слугувала наявність розбіжностей в документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, а саме:
-          реквізити продавця товару, вказані в Контракті від 08.08.2020 №RWS0001 не відповідають реквізитам продавця, зазначеним в інвойсі від 31.05.2023 №М012023000000160;
-          умови оплати, вказані в інвойсі, не відповідають умовам оплати, передбаченим п. 4.1 Контракту.
Апелянт стверджує про те, що вищевказані розбіжності слугували беззаперечною підставою для сумніву митниці щодо достовірності заявлених відомостей про митну вартість товару.
Водночас, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією наступні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 МК України: інвойс №М012023000000160 від 31.05.2023; зовнішньоекономічний договір - контракт №RWS0001 від 08.08.2020; сертифікат про походження товару №Z 0377690 від 31.05.2023; автотранспортна накладна (СМR) №01832 від 31.05.2023; договір про надання послуг митного брокера №557 від 25.04.2018.
Додатково на вимогу митного органу декларантом додатково надано: додаткову угоду №2 від 30.03.2023 до контракту №RWS0001 від 08.08.2020; митну декларацію країни відправлення №23341300ЕХ00434733 від 31.05.2023; прайс-лист від 29.05.2023; видаткову накладну №1082941 від 19.05.2023; видаткову накладну №21905 від 04.01.2023; видаткову накладну №1046386 від 16.05.2023; видаткову накладну №1009128 від 11.05.2023; видаткову накладну №420977 від 28.02.2023; видаткову накладну №329254 від 16.02.2023; видаткову накладну №1132090 від 25.05.2023; лист-пояснення ТОВ «Даліс Аутомотів Груп» на повідомлення від митниці вих. №392 від 06.06.2023..
Так, щодо розбіжності у реквізитах продавця товару у Контракті від 08.08.2020 та у інвойсі від 31.05.2023, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з контрактом від 08.08.2020, що укладений між ТОВ «Даліс Аутомотів Груп» (покупець) та ROTWEISS OTOMOTIV ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET A.S. (продавець) щодо продажу і поставки автозапчастин, адресою продавця значиться CEBESI MAHALLESI I.CEBESI CADDESI No: 156 SULTANGASI ISTAMBUL TURKEY.
Своєю чергою, згідно з рахунком-фактурою від 31.05.2023, адреса продавця – UGUR MUMCU MAH2347 SOK No 4: KAT ? SULTANGAZI ISTAMBUL, TURKIYE.
У листі до Волинської митниці від 06.06.2023 (Т.1, а.с.94) позивач вказав, що розбіжність у адресах у вказаному контракті та рахунку-фактурі пояснюється зміною продавцем його юридичної адреси. Проте, відповідні зміни були внесені до контракту. Відповідна додаткова угода №2 від 30.03.2023 надана митному органу.
Згідно з додатковою угодою №2 від 30.03.2023 до Контракту №RWS0001 від 08.08.2020 сторони вирішили викласти адресу продавця у преамбулі та розділі ХІ Контракту в наступній редакції: «UGUR MUMCU MAH2347 SOK No 4: KAT ? SULTANGAZI ISTAMBUL, TURKIYE».
Апеляційний суд зауважує, що рахунок-фактуру складено 31.05.2023 після складення додаткової угоди №2 від 30.03.2023.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що найменування, банківські реквізити продавця товару в інвойсі та контракті (в редакції контракту від 08.08.2020) є повністю ідентичними, як і реєстраційний номер з торгового реєстру, зазначений на печатці в інвойсі та контракті, а саме: 20621-5, а також податковий номер:735 088 6358.
Додатково слід зауважити, що поставка товару за інвойсом від 31.05.2023 №М012023000000160 здійснена на умовах DАР, що передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, зокрема витрати на транспортування.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розбіжність щодо адреси продавця жодним чином не впливає на заявлену митну вартість товару.

Щодо розбіжностей в частині умов оплати (порядку розрахунків) у Інвойсі та п. 4.1 Контракту, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з п. 4.1 Контракту №RWS0001 від 08.08.2020 у первісній редакції, оплата вартості товару, замовлених за заявкою на кожну партію, здійснюватиметься покупцем одним із нижче вказаних способів: 1. 100% передоплати впродовж 30 днів з дня виставлення проформи-інвойсу; 2. Передоплати у розмірі 30% від суми проформи-інвойсу до початку виготовлення та 70% за фактом готовності замовлення; 3. Відстрочки платежу на 60 днів з дня виставлення інвойсу після взаємного погодження. Спосіб оплати зазначається в інвойсі.
Надалі відповідно до додаткової угоди №2 від 30.03.2023 до вказаного Контракту сторони вирішили викласти п. IV Контракту у такій редакції:
«4.1. оплата вартості товарів, відповідно до заявки на кожну партію товару здійснюється покупцем одним з наступних способів: 1. 100% передоплата у термін 30 днів з дати виставлення проформи=-інвойсу; 2. Передоплата в розмірі 30% від суми проформи-інвойсу до початку виробництва та 70% за фактом готовності товару; 3. Відстрочення платежу на термін до 60 днів з дня виставлення інвойсу. Спосіб оплати вказується в інвойсі. Інвойс може передбачати інші терміни та порядок оплати, ніж ті, що вказані у цьому пункті.».
Своєю чергою, в інвойсі №М012023000000160 від 31.05.2023 встановлено строк оплати - 30 днів з дати виставлення інвойсу, що узгоджується з пп.3 п.4.1 контракту, яким фактично передбачено максимальний термін відстрочення платежу до 60 днів.
Надаючи оцінку доводам щодо наявності чи відсутності розбіжностей щодо порядку здійснення оплати у вказаних документах, апеляційний суд вважає, що визначені у інвойсі порядок та строк оплати не суперечить умовам, що вказані у Контракті від 08.08.2020 у редакції додаткової угоди №2 від 30.03.2023.
Примірник відповідної угоди було надано митному органу, а тому він мав можливість надати оцінку відповідним умовам, однак залишилися неврахованими відповідачем.
Крім того, відповідачем не аргументовано яким чином обставини щодо умов оплати за контрактом впливають на митну вартість товарів.
Апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача про те, що додаткова угода №2 від 30.03.2023 містить розбіжності в текстах, що викладені українською та англійською мовами в частині зазначення дати складення – 30.03.2022 та 30.03.2023, оскільки вказана обставина не зазначена у спірному рішенні щодо коригування митної вартості товарів. Ба більше, згідно з п. 8.4. Контракту від 08.08.2020 у випадку наявності розбіжностей між версіями контракту україномовною та англійською, тест англійською має більшу юридичну силу. Також взаємозв`язку у розбіжностях щодо дати зазначеної у україномовній версії додатку №2 контракту та англомовній версіях із ціною товару та його митною вартістю судом не встановлено, а відповідачем не доведено.
Із вищенаведеного слідує, що зазначені відповідачем розбіжності у поданих декларантом документах жодним чином не впливають на правильність визначення заявленої митної вартості та її складових, адже позивачем були спростовані можливі сумніви митного органу щодо зазначених розбіжностей, проте відповідач безпідставно та необґрунтовано не взяв це до уваги та не зазначив, яким чином зазначені розбіжності мають вплив на заявлену митну вартість і її складові.
Отже, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження.
Водночас, спрацювання системи управління ризиками АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Також в ЄАІС ДФС України є відсутньою інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
З урахуванням викладеного, позивач відповідно до вимог ст.ст.52, 53 МК України подав всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в ч.3 ст.53 МК України, і відповідач не мав підстав для прийняття оскаржених рішення про коригування митної вартості та картки відмови.
Колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом п .2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Як вірно вказав суд першої інстанції, у спірному рішенні митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.
Графа 33 оскаржуваного рішення не містить інформації який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.
За таких обставин, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Сторона позивача у відзиві на апеляційну скаргу доречно зауважила, що митний орган по митній декларації №23UA205050039437U7 від 05.06.2023 скоригував митну вартість не всієї партії товару, наданої для митного оформлення, а лише її частини, а саме двох позиції товару із 86 товарних позицій, що були заявлені до митного оформлення. При цьому інша її частина була розмитнена по митній вартості, заявленій Позивачем за основним методом за ціною договору. Такий підхід свідчить про те, що Відповідач фактично скоригував митну вартість на той товар, відносно якого у нього була наявна інформація про розмитнення за вищою ціною, а посилання на неточності та розбіжності носить виключно формальний характер.
Однак, різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 у справі №260/718/19 та від 27.04.2020 у справі №140/804/19.
Так, нормою ч. 2 ст. 64 МК України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях
За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Оцінюючи в сукупності вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.
Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, такі підтверджували числові значення митної вартості.
Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.
Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000247/2 від 06.06.2023, не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі №460/27940/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Т. В. Онишкевич