Справа №591/3409/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.	
Номер провадження 33/816/799/25 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  173-2 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю секретаря судового засідання - Авраменко Д.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Зацепіна В.С., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Зацепіна В.С. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 02 травня 2025 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, -  

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 02.05.2025, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за те, що він 29.03.2025 близько 15.50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічної та фізичної форми відносно падчерки ОСОБА_2 , а саме: ображав, кричав, вживав нецензурні слова, штовхав, кидав речі в її бік, внаслідок чого даними умисними діями могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Зацепін В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Зарічного районного суду м. Суми від 02.05.2025 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що розглядаючи дану справу суд допустив її однобічний розгляд, а саме його висновки суперечать фактичним обставинам справи.
Так, аргументуючи оскаржувану постанову суд зазначив, що «наданими суду матеріалами підтверджено наявність в діях ОСОБА_1   адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Проте в судовому засідання був досліджений протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію в якій ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 міг завдати фізичної та психологічної шкоди, що є тільки припущенням та виключає склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначав, що не зрозуміло звідки суд прийшов до висновку що ОСОБА_1 завдав фізичної та психологічної шкоди потерпілій ОСОБА_2 . 
Стверджував, що посилання суду в якості доказу на протокол є безпідставними, оскільки для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП працівник поліції повинен зазначити в протоколі про адміністративне правопорушення те, що стосовно потерпілої ОСОБА_2 були вчинені конкретні дії, внаслідок яких була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої чого в даному випадку зроблено не було.    
Вказував, що посилання суду на форму виводу (а.с.3) та форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства  (а.с.7), як на обґрунтування законності  прийняття свого рішення не відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки в них відсутні будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Отже, з наведеного є очевидним, що розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду.  
Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги, позицію ОСОБА_1 та його захисника Зацепіна В.С. на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, заперечення потерпілої ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, покази свідка ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін. 
Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина останнього підтверджується зібраними матеріалами справи дослідженими у суді, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 1), формою виводу (а.с. 3), протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 4), письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 5), формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с. 7) та поясненнями ОСОБА_2 , наданими у судовому засіданні.
Наведені докази суд визнав такими, що узгоджуються між собою, вони є належними та допустимими, а в своїй сукупності докази підтверджують обставини, встановлені в суді.
Тому, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП доведена.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками судді першої інстанції, виходячи з наступного. 
Так, зі  змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №604241 від 29.03.2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що останній 29.03.2025 о 15 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1   вчинив домашнє насильство психологічної та фізичної форми відносно падчерки ОСОБА_2 , а саме: ображав, кричав, вживав нецензурні слова, штовхав, кидав речі в її бік, внаслідок чого даними умисними діями могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої.
Згідно долученої до матеріалів справи форми виводу слідує, що ОСОБА_2 29.03.2025 о15:52 год повідомила поліцію про те, що її ображає та чинить бійку ОСОБА_1 (а.с.3).
З протоколу від 29.03.2025 слідує, що ОСОБА_4 звернулася до поліції із заявою про кримінальне правопорушення де пояснила, що її вітчим ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство психологічної та фізичної форми, а саме ображав, кричав, вживав нецензурні слова, виганяв з помешкання, штовхав руками, кидав в її сторону речі, внаслідок чого умисними протиправними діями міг шкоди завдати  її психологічному та фізичному здоров`ю (а.с. 4).
З письмових пояснень ОСОБА_4 , вбачається, що вона проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 та вітчимом ОСОБА_1 . Близько півтора року вітчим вчиняв відносно неї домашнє насильство психологічної форми, а саме залякував, вживав нецензурні слова. 29.03.2025 близько 15 год 50 хв вітчим повторно вчинив домашнє насильство психологічної та фізичної форми, а саме ображав, кричав, вживав нецезурні слова, штовхав руками, кидав в неї речі, внаслідок чого даними умисними діями міг завдати шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю (а.с.5-6).  
Також поліцією було проведено оцінку ризиків вчинення домашнього насильства, про що свідчить наявна в матеріалах справи форма, згідно якої поліцейським визначено низький рівень небезпеки (а.с. 7).
Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що в той день з потерпілою сварки не було,  в нього виникла сварка на побутовому ґрунті з колишньою дружиною ОСОБА_3 , жодних насильницьких дій психологічного та фізичного характеру до падчерки ОСОБА_2 не вчиняв. 
Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 29.03.2025 прийшовши додому вона почала прибирання, взявши пилосос в кімнаті ОСОБА_1 , після чого останній підійшов до неї, попросив поставити пилосос на місце, на що вона відповідала, що зробить це після прибирання, тоді ОСОБА_1 почав сваритися. Почувши сварку до них в кімнату зайшла її матір, намагаючись заспокоїти ОСОБА_1 , однак останній почав кричати на неї та замахнувся рукою. Потерпіла ОСОБА_2 стала між ними, однак ОСОБА_1 почав замахуватися рукою і на потерпілу, після чого вона викликала поліцію. Зазначила, що такого характеру дії ОСОБА_1 проявив до неї вперше, контролю над її життям та дозвіллям зі сторони останнього потерпіла не відчуває, телефон  не забирає, інколи виникали сварки, в більшості між ОСОБА_1 та її матір`ю. 
Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 підтвердила, що ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком, а потерпіла ОСОБА_2 донькою. 29.03.2025 почувши сварку між донькою та ОСОБА_3 вона підійшла до них. В цей час ОСОБА_3 лаявся на ОСОБА_2 з приводу того, що вона взяла з його кімнати пилосос. Вона повідомила, що буде викликати швидку допомогу, адже це ненормальна поведінка.  Після чого, він почав лаятися, замахуватись руками на неї, а потім і на ОСОБА_2 , вже потім останньою було викликано поліцію. 
Згідно диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
          Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:
- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
-  економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характер) (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд, проаналізувавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 ,  встановив, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мав місце конфлікт, який розпочався з певних побутових причин та в ході якого обидві сторони висловлювали претензії і образи одне до одного.
Апеляційний суд зазначає, що нецензурні висловлювання під час сварки, образи, крик не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відтак лише факт конфліктної ситуації не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Зацепіна В.С. – задовольнити.
Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 02 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн - скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.