ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року	Львів	Справа № 607/13730/25 пров. № А/857/33414/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Кузьмича С. М., Мікули О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2025 року про повернення позовної заяви в справі № 607/13730/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 23.05.2025 серії ЕНА №4799770, -

суддя в 1-й інстанції – Дзюбановський Ю.І.,
час ухвалення рішення – 23 липня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 23.07.2025 року,

                                                           в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 через представника звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4799770 від 23.05.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Так, ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків.
Надалі, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в останній день строку на усунення недоліків заяву про усунення недоліків здано на пошту, відтак строк не пропущений. Зазначає, що в такій заяві вказав причини неможливості її подання в електронній формі. Вважає апелянт, що причини неотримання судом заяви на виконання ухвали, не залежали від волі позивача (його представника). Вказує про те, що отримав копію ухвали про залишення позовної заяви без руху 04.07.2025 року.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.2 ст.312, п.3 ч.1 ст.294 КАС України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 та представник позивача Матвіяс А.Б. недоліків позовної заяви, які вказані в ухвалі суду від 03.07.2025 не усунули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини першої статті 5 КАС України).
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 160, 161 КАС України.
У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч.6 ст.161 КАС України).
Процесуальний наслідок недодержання особою вимог КАС при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 169 КАС, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Як вбачається з ухвали від 03 липня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, суд вважав, що наведенні представником позивача обґрунтування, які стосуються поважності пропуску процесуального строку на звернення до суду із позовом та поновлення такого строку є неповажними, враховуючи значний термін від дати винесення оскаржуваної постанови, відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не знав про винесення 23.05.2025 інспектором поліції відносного нього постанови про накладення адміністративного стягнення та відсутність доказів, які б підтверджували неможливість ОСОБА_1 отримати в установлений строк постанови про накладення нього адміністративного стягнення та звернутися із відповідним позовом.
Відтак суддя надав десятиденний строк з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху, для обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду, а саме вказати інші підстави для поновлення строку і докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.251 КАС України, днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.
Суд зауважує, що матеріали справи містять особисту розписку А.Матвіяса (представника позивача) про отримання ухвали саме 03.07.2025. 
За правилами статті 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Отже, з урахуванням вищезазначених приписів, останнім днем строку на усунення недоліків позовної заяви було 14 липня 2025 року.
Подібні висновки щодо застосування згаданих норм процесуального права висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 9901/573/18 року в адміністративній справі № 826/25204/1

Матеріали справи містять заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 14.07.2025, яка зареєстрована місцевим судом 23 липня 2025 року.
Суд апеляційної інстанції враховує, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. 
Дійсно, відповідно до відмітки календарного штемпеля відділення поштового зв`язку та відмітки на конверті заява на усунення недоліків позовної заяви здана на пошту 14 липня 2025 року, тобто в останній день строку (а.с.26, 27). 
Однак колегія суддів наголошує, що представник позивача не міг правомірно розраховувати на застосування цієї норми, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 4, 5, 6, 13 статті 18 КАС України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.
Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положення, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), розробляються Державною судовою адміністрацією України та затверджуються Вищою радою правосуддя після консультацій з Радою суддів України.
Відповідно до ч.11 ст.44 КАС України, якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі "Меньшакова проти України", заява № 377/02).
Колегія суддів зазначає про те, що обмеження, що пов`язанні з використанням підсистеми “Електронний суд”, у тому числі щодо подачі процесуальних документів через Електронний кабінет, є легітимними, пропорційними та не перешкоджають доступу до правосуддя.
Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 16.02.2023 у справі № 372/1425/22, постанова від 16.02.2023 у справі № 320/16691/21, постанова від 28.07.2022 у справі № 620/10864/21, постанова від 10.03.2023 у справі № 380/15/22, постанова від 08.12.2022 у справі № 372/1419/22, постанова від 12.08.2020 у справі № 160/1156/19, постанова від 31.01.2024 у справі № 640/7307/20, постанова від 13.11.2019 у справі № 160/7227/19, постанова від 27.03.2023 у справі № 200/1065/22, постанова від 08.07.2020 у справі № 813/3256/18, постанова від 03.03.2023 у справі № 640/24831/20).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" від 26 липня 2007 року).
Вища рада правосуддя 17 серпня 2021 року рішенням № 1845/0/15-21 затвердила Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС). 
Відповідно до п. 25-27 Положення про ЄСІТС, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.
Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.
До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.
Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.
Відповідно до положень Інструкції користувача підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 29.12.2023 №230/ОД та розміщена на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua, до створених в ЕС документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли, тощо) з урахуванням технічних вимог щодо форм електронних документів та їх додатків, обмеження щодо їх розміру, формату та інших характеристик, встановлених в ЕС (обмеження зазначаються у інформаційних та спливаючих вікнах на відповідних сторінках та розділах ЕС).
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 подана представником – адвокатом Матвіясом А.Б., в електронній формі через систему «Електронний суд» ЄСІКС, про що свідчить відмітка про формування такої 30 червня 2025 року та визнається представником.
Водночас суд зазначає, що відсутні відомості про надання місцевим судом представнику позивача дозволу на подання заяв по суті справи, клопотань та письмових доказів в паперовій формі. Не містить такого клопотання (прохання) також і позовна заява.
Судова колегія зауважує, що позивач самостійно обрав електронну форму звернення до суду, відтак повинен неухильно дотримуватися вимог процесуального закону, які випливають з такої форми звернення.

Представник позивача обґрунтовує подання заяви на усунення недоліків засобами поштової кореспонденції, долученим оптичним диском із записаним відеофайлом, який в підсистему ЄСІКС не завантажується.
Однак колегія суддів вважає висловлені доводи необґрунтованими, оскільки такі не підтверджені жодними доказами.
Апеляційний суд зауважує, що долучений представником позивача до заяви оптичний диск максимальним розміром 4,7 GB. Водночас за відомостями з підсистеми «Електронний суд», (спливаюче вікно на відповідній сторінці з долучення додатків) максимальний розмір одного файлу: 5.0 GB(GiB). Зазначена примітка також міститься при долученні кожного додатка до відповідної форми електронних документів.

Більше того колегія суддів зазначає, що представник позивача не проявив належної обачності, оскільки у випадку наявності певних технічний труднощів із долучення відеозапису, як додатку до заяви, останній не був позбавлений можливості завчасно, в межах строку на усунення недоліків, повідомити суд та клопотати про подання доказів в паперовій формі.
На переконання колегії апеляційного суду, хронологія дій представника позивача не свідчать про сумлінне, добросовісне та своєчасне виконання учасником справи процесуального обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частиною п`ятою статті 169 КАС України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Оскільки у встановлений судом строк, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, відтак суд першої інстанції підставно повернув заяву позивачеві.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що повернення позовної заяви не позбавляє можливості її повторного подання.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2025 року про повернення позовної заяви в справі № 607/13730/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.