ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/2254/24  Номер провадження 22-ц/814/2684/25	Головуючий у 1-й інстанції Гринь О. О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Панченка О. О.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Олійник Лілії Михайлівни
на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2025 року, ухвалене в сел. Нові Санжари під головуванням судді Гринь О. О., дата складення повного рішення суду 09 квітня 2025 року
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа. яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Полтавського нотаріального округу Полтавської області Уманець Михайло Вячеславович, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року адвокат Олійник Л. М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Полтавського нотаріального округу Полтавської області Уманець М. В., у якому просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на нежитлову будівлю (площадка для вигулу великої рогатої худоби), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадкоємцем першої черги за законом є також донька померлого ОСОБА_2 . 
Приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Уманцем М. В. заведена спадкова справа № 124/2023 від 14.11.2023, подані заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 на будівлю (площадка для вигулу ВРХ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Проте, постановою від 29.10.2024 нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтв про право на спадщину, так як з поданих документів вбачається, що відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_3 на вищевказане спадкове майно. 
Інформація про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на даний вид майна відсутня. 
Вказувала, що нежитлова будівля належала померлому на підставі протоколу загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв № 6 від 28.02.2006 та акту прийому-передачі майна у власність громадянам, які мають право на майновий пай ПАФ «МАЯК» від 01.04.2006, але за життя спадкодавець ОСОБА_3 не здійснив державну реєстрацію на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна, самочинне будівництво чи перепланування відсутнє. 
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник Л. М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на підтвердження позовних вимог позивачем було додано достатньо доказів належності спадкового майна ОСОБА_3 та відсутність права на це майно у будь-яких інших осіб.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що акт прийому-передачі майна у власність громадян, які мають право на майновий пай ПАФ «Маяк» не може свідчити про належність спадкодавцю ОСОБА_3 нерухомого майна - площадки для вигулу ВРХ. 
Вважає очевидним те, що запитувані адвокатом документи (протокол загальних зборів, свідоцтво, акт прийому-передачі) втрачені або ПАФ «Маяк», або Малокобелячківською сільською радою, хоча мали бути передані на зберігання до архіву, проте суд чомусь вирішив, що така недбалість вказаних осіб повинна бути наслідком для позивача у вигляді втрат права власності на нерухоме майно, що належить йому в порядку спадкування. 
Зазначає, що рішення про виділення ОСОБА_3 у власність спірного нерухомого майна прийнято на підставі його заяви зборами співвласників майнових паїв, до виключної компетенції яких належить виділення майнового паю в натурі, способу такого виділення, визначення конкретного майна, яке передається власнику.
На час звернення до суду з позовом спірна нежитлова будівля не належить державі чи іншим особам, а тому задоволення позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Також зауважує на помилковість висновку щодо не залучення до участі у справі належного відповідача Новосанжарської селищної ради, оскільки є інший спадкоємець, яка була залучена до участі у справі, як відповідач, а тому підстав для залучення органу місцевого самоврядування немає.
Відзив на апеляційну скаргу від учаснів справи до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Сторони у справі є спадкоємцями померлого за заповітом та в частині спадщини, що не охоплена заповітом, - спадкоємцями першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України). У строки, встановлені частиною першою статті 1270 ЦК України, вони прийняли спадщину ОСОБА_3 , подавши 14.11.2023 приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уманцю М. В. заяви про прийняття спадщини з усіх підстав (а. с. 123 та зворот).
Дружина померлого ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини (а. с. 122 зворот).
Згідно Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі та листа Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уманця М. В. № 01-16/13 від 27.01.2025, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 124/2023 (а. с. 104, 127). 
Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уманця М. В. від 29.10.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будівлю (площадка для вигулу ВРХ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно (а. с. 16-17).
Не оскаржуючи постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач доводив факт набуття ним права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування тим, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя був членом КСП «Маяк» та отримав спірне нерухоме майно в порядку паювання майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства за рішенням загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв від 28.02.2006 (протокол № 6). 
Згідно копії Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ПО XVI № 69953, виданого Малокобелячківською сільською радою 30.11.2004, ОСОБА_3 набув право на пайовий фонд майна реорганізованого КСП «Маяк», ПАФ «Маяк» с. Малий Кобелячок, у якому йому належала частка в розмірі 2 500 грн або 0,20% (а. с. 108).
Відповідно до протоколу № 6 від 28.02.2006 загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв, які проводились ТОВ «Наука-Агро-Маяк», вирішено виділити ОСОБА_3 в рахунок майнового паю нерухомого майна - площадку для вигулу ВРХ (фундамент з навісом та перегородками) (а. с. 18-33). 
Даючи оцінку висновкам суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги представника позивача, колегія судів апеляційного суду виходить з наступного.
Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.
Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.
У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.пай є власністю члена підприємства (стаття 9 Закону). 
У частині сьомій статті 31 вказаного Закону зазначено, що у разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам.
Згідно Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, який затверджено наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2001 року за № 305/5496 (далі - Порядок), кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.
Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників (пункти 8, 9). 
Пунктами 12, 13, 15, 16 Порядку передбачено, що питання про виділення конкретного майна в натурі окремим співвласникам (групам співвласників) вирішується виключно рішенням зборів співвласників.
Згідно пункту 15 Порядку у редакції наказу Міністерства аграрної політики № 275 від 29.07.2004, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2004 р. за № 1009/9608, при виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.
Таким чином, документами, що підтверджують право приватної власності на майно реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства є: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, засвідчене підписом керівника та печаткою підприємства-правонаступника з відміткою про виділення майна в натурі; 2) акт приймання-передавання майна підприємством-правонаступником на підставі рішення загальних зборів співвласників.
Згідно статей 181, 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі (нерухоме майно, нерухомість), до яких належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до пункту 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою, а також акт приймання-передачі нерухомого майна є підставами для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств. 
На підтвердження права спадкодавця ОСОБА_1 на майно реорганізованого КПС «Маяк» с. Малий Кобелячок, позивачем було надано суду копію Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ПО XVI № 69953 від 30.11.2004 із записом на зворотній стороні, який засвідчено підписом секретаря, особу, якого не зазначено, про виділення майна в натурі на суму 2 500 грн згідно протоколу № 6 загальних зборів від 28.02.2006. 
Також надано Акт від 01.04.2006 прийому-передачі майна у власність громадянам, які мають право на майновий пай ПАФ «Маяк», на бланку Приватної агрофірми «Маяк», с. Малий Кобелячок, ідентифікаційний код 30731287, але засвідчений підписами дев`ятьох членів спостережної ради, повноваження яких на представництво інтересів підприємства-правонаступника реорганізованого КСП «Маяк» - ПАФ «Маяк» по справі не встановлено і суду не доведено.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, уповноваженою особою юридичної особи Приватної агрофірми «Маяк», код ЄДРПОУ 30731287, яку було зареєстровано 20.01.2000, є Панасенко М. В., підпису якого акт прийому-передачі майна від 01.04.2006 не містить. 30.09.2011 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ПАФ «Маяк» у зв`язку з визнанням банкрутом.
Рішенням загальних зборів співвласників по ПАФ «Маяк» с. Малий Кобелячок від 01.04.2003 (протокол № 5), обраний уповноваженим від співвласників майнових паїв ПАФ «Маяк», ОСОБА_5 був наділений лише правом відстоювати інтереси пайщиків та разом з комісією (з подальшим винесенням на загальні збори) вирішувати питання продажу пайового майна чи списаного з подальшою роздачою коштів пайовикам. Доказів щодо повноважень ОСОБА_5 представляти ПАФ «Маяк» та від імені підприємства-правонаступника (користувача) підписувати акт приймання-передавання майна індивідуальним власникам по справі не надано і суду таких обставин не доведено.
Відповідно до статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (стаття 244 ЦК України).
Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (стаття 246 ЦК України).
Матеріали справи таких доказів стосовно повноважень осіб, які підписали акт від 01.04.2006 прийому-передачі майна у власність ОСОБА_1 , не містять.
Докази наступництва прав та обов`язків ПАФ «Маяк» іншою юридичною особою - ТОВ «Наука-Агро-Маяк», а також докази прийняття на баланс даного товариства майна пайового фонду КСП «Маяк» у матеріалах справи також відсутні.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено достатніми, належними та допустимими доказами належність спадкодавцеві ОСОБА_1 нерухомого майна - площадки для вигулу ВРХ, оскільки наявними доказами беззаперечно не підтверджується право власності на об`єкт нерухомості належними правовстановлюючими документами.
Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини друга, п`ята, шоста статті 95 ЦПК України)
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши надані по справі докази, суд першої інстанції вірно вказав, що копії правовстановлюючих документів, надані представником позивача, не містять вказівки про наявність оригіналу письмового доказу і такі оригінали суду не надано.
Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо неможливості надати оригінали документів через їх втрату правильності висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша, друга статті 2 ЦПК України).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19). 
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. 
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20)).
За позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована (пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19)).
Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. 
Матеріали справи не містять доказів належності земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташоване спірне нерухоме майно, до права приватної або державної власності, отже, належним відповідачем у справі за позовом про визнання права власності є відповідна територіальна громада, до земель комунальної власності якої належить вказана земельна ділянка.
Судом першої інстанції встановлено, що спірне нерухоме майно знаходиться на території Новосанжарської селищної ради, яка також відповідно до статті 335 ЦК України у разі відсутності власника нерухомого майна може заявити про безхазяйність нерухомої речі, що її за рішенням суду може бути передано у комунальну власність.
З огляду на те, що позивач пред`явив позов до другого спадкоємця майна померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка у правовідносинах про визнання права власності на незареєстроване нерухоме майно не є належними відповідачем, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні такого позову. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
Оскільки клопотання про заміну неналежного відповідача в порядку, встановленому статтею 51 ЦПК України, позивачем по справі не заявлялось, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, пред`явлені до неналежного відповідача, задоволенню не підлягають. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності через неналежний суб`єктний склад учасників справи.
За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олійник Лілії Михайлівни залишити без задоволення.
Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        Г. Л. Карпушин

                                                                       О. О. Панченко