ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року	Львів	Справа № 380/23731/23 пров. № А/857/4277/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року, прийняте суддею Гулик А.Г., у місті Львів, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО-ТРЕЙД ГРУП» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

                                                                   встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕО-ТРЕЙД ГРУП»  (надалі – ТОВ, позивач) звернулося з адміністративним позовом до Львівської митниці (надалі – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900952/2 від 31.08.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 позов задоволено.
Представник позивача 28.12.2023 подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 7500грн.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 заяву задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ТОВ витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Суд виходив з того, що  сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Львівська митниця подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено додаткове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у позовній заяві містяться загальні обґрунтування та посилання на норми закону без надання аналізу щодо того, як такі норми, на думку позивача, мають застосовуватись до правовідносин, що склались у даній справі. Тобто наведена адвокатом позивача у позовній заяві позиція є універсальною, висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин фактично взяті із судової практики Верховного Суду на яку посилається позивач у позовній заяві та може бути використана й у інших справах практично без внесення змін до відповідних процесуальних документів.
Апелянт також звертає увагу, що така послуга як підготовки та подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу є лише складовою частиною послуги підготовка позовної заяви та штучно виділена представником позивача для збільшення розміру вартості правової допомоги.
Просить скасувати додаткове рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволені заяви.
Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між позивачем та Адвокатським Бюро «Кульчицький та Партнери» (далі - Адвокатське Бюро) укладеного Договір-доручення про надання правової допомоги та представництво інтересів №27/01/2023 від 27.01.2023 (далі - Договір). 
Згідно з пунктом 1.1. Договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання відповідно до чинного законодавства України, бере на себе зобов`язання із надання правової допомоги щодо представницьких повноважень, захисту прав і законних інтересів Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю Сторін. 
Відповідно до пункту 1.1. Договору Замовник доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу та представництво інтересів Замовника у всіх справах, що виникають в процесі господарської діяльності 
Згідно пункту 1.2 Договору Замовник зобов`язується оплатити надану допомогу відповідно до умов Договору. 
Адвокатське Бюро виставило позивачу рахунки за надання таких послуг: підготовка та подання відповіді на відзив (1,5год) на суму 2250грн (рахунок від 17.11.2023); підготовка та подання позовної заяви (2,5год) на суму 3750грн (рахунок від 11.10.2023); підготовка та подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу (1год) на суму 1500грн (рахунок від 28.12.2023). 
Позивач на підтвердження оплати наданої правничої допомоги надав суду копії платіжних інструкцій від 17.11.2023 на суму 2250,00грн та від 11.10.2023 на суму 3750грн. 
Згідно частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
Підготовка заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не охоплюється межами правничої допомоги, наданої у цій справі. Відповідно витрати  за підготовку такої заяви не підлягають компенсації. 
Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу та враховуючи складність справи, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумністю їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, дійшов правильного висновку про зменшення розміру заявлених витрат з 7500 грн до 2000 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що з врахуванням наведених вище критеріїв, співмірною із наданими адвокатом послугами на виконання умов договору про надання правничої допомоги є сума 2000 грн.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни додаткового рішення суду першої інстанції.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
                                                     
                                                            постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №380/23731/23 -  без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар