УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 766/8189/23
провадження № 51-1328 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного судувід 02 червня 2025 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 грудня 2023 року  ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено  ОСОБА_4 від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені 
ст. 76 цього Кодексу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою скасовано та звільнено його з під варти. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ухвалено, що у разі направлення ОСОБА_4 для відбування реального покарання зарахувати йому у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 серпня 2023 року по 11 грудня 2023 року включно з розрахунку день за день.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
За вироком суду  ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 
17 червня 2023 року, в нічний час доби, у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, таємно, шляхом віджиму металопластикових дверей, проник до приміщення охорони, розташованого на території кладовища с. Комишани, звідки таємно викрав належне ОСОБА_5 майно на загальну суму 430 грн, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_4  05 серпня 2023 року, о 03 год 25 хв., діючи повторно, шляхом віджиму металопластикових дверей, таємно проник до приміщення охорони, розташованого на території кладовища с. Комишани, звідки викрав належне ОСОБА_5 майно на загальну суму 450 грн, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 червня 2025 року вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11 грудня 2023 року скасовано. Кримінальне провадження щодо  ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
В обґрунтування вказує, що апеляційний суд, перевіряючи законність вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 , безпідставно не перекваліфікував дії останнього з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України, тобто не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, що потягнуло за собою незаконне закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. На переконання прокурора, оскільки ч. 1 ст. 162 КК України є кримінальним проступком, тому перекваліфікація покращує становище 
ОСОБА_4 .
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому, згідно зі ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що переглянувши вирок місцевого суду, апеляційний суд ухвалив мотивоване рішення щодо закриття кримінального провадження щодо  ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
Так, на час апеляційного розгляду набув чинності Закон України 
№ 3886-IX від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до 
ст. 51 КУпАП.
Зокрема, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цією нормою, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження 
№ 51-2555 кмо24) дійшла висновку про те, що Закон № 3886?IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України. 
Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2023 році становила 2 684 гривні.
Оскільки вартість викраденого майна  ОСОБА_4 не перевищує вищевказаних двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то відповідно його діяння не містять ознак злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Таким чином, апеляційний суд скасував вирок місцевого суду та на підставі 
п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрив кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_4 , оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, то колегія суддів вважає їх неспроможними з урахуванням наступного.
За матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_4  проник до приміщення охорони, що розташоване на території кладовища в с. Комишани, належного юридичній особі, тому вчинене діяння знаходиться поза межами диспозиції 
ст.162 КК України, й відповідно підстави для перекваліфікації його дій відсутні.
Наведене узгоджується з практикою Верховного Суду викладеною в постановах від 15 травня 2025 року у справі № 607/5776/19 (провадження № 51-5351 км23) та від 19 грудня 2019 року у справі № 296/775/18 (провадження № 51-3989 км19).
Розглядаючи вказане твердження прокурора, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що матеріали провадження не містять жодних відомостей, що вказане приміщення є іншим володінням фізичної особи та зазначена обставина стороною обвинувачення не доведена.
Посилання прокурора на правову позицію висловлену в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 
07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 є нерелевантним, оскільки обставини кримінального провадження, яке було предметом розгляду об`єднаної палати стосувались проникнення до іншого володіння фізичної особи.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам 
ст. 419 КПК України.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваного судового рішення, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурором у касаційній скарзі не наведено. 
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 02 червня 2025 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                               ОСОБА_3