ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 листопада 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/7249/24
провадження № 22-ц/4809/1361/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А., 
учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»;
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою Товариства  з  обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 10 червня 2025 року (суддя Кулінка Л.Д.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») у серпні 2024р звернулось до Кіровського районного суду м. Кропивницького (Фортечний райсуд) з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 103590204 від 28 вересня 2022 року в загальній сумі 30 825,00 грн. Також позивач просив відшкодувати за рахунок відповідачки понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.
В обґрунтування позову вказує, що 28 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан», Кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) укладено кредитний договір № 103590204 (далі – Кредитний договір), за яким Кредитодавець надав Позичальнику на умовах, визначених Кредитним договором, кредит у сумі 9 000,00 грн на 105 днів, з яких 15 днів пільгового періоду. 28 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 88-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. Оскільки відповідачка зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконувала, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до Позичальника в загальній сумі 30 825,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредитом у сумі 9000,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 21195,00 грн, та заборгованості за комісією в сумі 630,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачкою зобов`язань за Кредитним договором позивач вимушений звернутись до суду з позовом у даній справі.
Відзив на позовну заяву

Відповідачка у поданому до суду першої інстанції відзиві просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позивачем не надано до суду доказів укладення нею Кредитного договору, а наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а тому не є належним доказом укладення договору. Також вважає, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують перерахування Кредитодавцем Позичальнику кредитних коштів. Стверджує, що такими доказами можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак, такі документи позивачем до суду не надані. Наголошує, що позивачем не доведено, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить або використовувався відповідачкою. Звертає увагу, що наданий позивачем витяг з реєстру боржників не містить підпису осіб, що уклали договір факторингу, такий витяг виготовлено позивачем самостійно, а тому зазначений документ не підтверджує факту відступлення права вимоги. Вважає, що проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону (а.с.130-144).

Відповідь на відзив 
У відповіді на відзив позивач вважає викладені у відзиві аргументи відповідачки безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання за Кредитним договором. Звертає увагу, що наявність електронних підписів сторін Кредитного договору, а саме із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Зауважує, що до позовної заяви додані усі докази на підтвердження укладення Кредитного договору, а також відступлення права вимоги за Кредитним договором (а.с. 149-158).
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 10 червня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, є банківські виписки з рахунків позичальника. Сам по собі розрахунок заборгованості за відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, яку просить стягнути банк.
Однак, позивачем не надано будь - яких доказів на підтвердження видачі відповідачці кредитних коштів, зняття таких коштів відповідачкою, відкриття рахунків на ім`я відповідачки (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі, заявленому позивачем. 
Також зауважено, що Кредитний договір укладено з ОСОБА_2 , однак позов пред`явлений до ОСОБА_1 . При цьому, позивачем будь-яких доказів щодо зміни прізвища відповідачки до суду не надано і позивач не звертався до суду клопотання про витребування доказів для встановлення розбіжності у прізвищі особи, яка підписала договір та відповідачки.
Оскільки, на переконання суду, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачкою кредитних коштів за Кредитним договором, не надано будь-яких належних та допустимих доказів підтвердження зміни прізвища відповідачки, суд дійшов висновку, що позов необгрунтований та недоведений, та є таким, що задоволенню не підлягає.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 10 червня 2025 року у даній справі скасувати та прийняти постанову про задоволення позову у повному обсязі. Вважає оскаржуване рішення необґрунтованим з огляду на неповноту з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Наголошує, що у довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані відповідачки, зокрема РНОКПП та дата народження, що дає можливість її ідентифікувати та встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано Кредитний договір.

Звертає увагу, що наданий до суду розрахунок заборгованості узгоджується із умовами Кредитного договору, будь-яких власних контррозрахунків відповідачкою не надано. 

Вказує, що надане позивачем платіжне доручення підтверджує перерахування коштів та містить усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом. Зауважує, що ТОВ «Мілоан» не створює окремий рахунок для Позичальника, а надає кошти на уже існуючий та не має доступу до таких рахунків. Для платіжних операцій по картах Кредитодавцем використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. 

На переконання скаржника, позивачем було надано до суду належні докази на підтвердження заборгованості відповідачки.

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 14 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.
23 липня 2025 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.  

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення. 

На підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду, головуючий суддя Дьомич Л. М. перебувала у відпустці у період з 11 серпня 20205 року по 29 серпня 2025 року включно, суддя Дуковський О. Л. – у період з 11 серпня 2025 року по 05 вересня 2025 року включно, суддя Письменний О.А. – у період з 20 жовтня 2025 року по 24 жовтня 2025 року включно. Крім того, у період з 24 жовтня 2025 року по 05 листопада 2025 року головуючий суддя ОСОБА_3 перебувала у службовому відрядженні, а у період з 06 листопада по 07 листопада 2025 року та 10 листопада 2025 року – у відпустці. 

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28 вересня 2022 року ОСОБА_2 до ТОВ «Мілоан» подано в електронній формі анкету - заяву на кредит № 103590204, у якій виклала бажані умови кредитування, що були погоджені Кредитодавцем (а.с. 43-44).
Також 28 вересня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 103590204, за умовами якого Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3. договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. 
У п.п. 1.2.-1.4. Кредитного договору його сторони узгодили такі умови: сума (загальний розмір) кредиту – 9000,00 грн; кредит надається загальним строком на 105 днів з 28 вересня 2022 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів; пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 13 жовтня 2022 року (рекомендована дата платежу); поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 11 січня 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості); Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 13 жовтня 2022 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 11 січня 2023 року (остаточного строку кредитування).
Згідно з пп. 1.5.1. – 1.5.3. Кредитного договору комісія за надання кредиту – 630,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду – 945,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду – 24300,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково з використанням карти НОМЕР_1 (п. 2.1. Кредитного договору).
Кредитний договір підписаний електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора V92594 (а.с. 45, 59).
Відповідно до платіжного доручення 51714028 ТОВ «Мілоан» переказано Позичальнику на карту № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 9000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору 1035990204 (а.с. 60).
28 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 88-МЛ/Т, за яким на умовах, встановлених цим договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і боржниками (а.с.63-71).
Відповідно до акту приймання-передачі від 28 грудня 2022 року Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр боржників Кредитора від 28 грудня 2022 року, складений за формою згідно із Додатком до договору. Кількість боржників - 999 (а.с. 73).
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 88-МЛ/Т від 28 грудня 2022 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на загальну суму 30825,00 грн, де: 9000,00 грн – залишок по тілу кредиту; 21195,00 грн – залишок по відсотках; 630,00 грн – залишок по комісії (а.с.72).
24 липня 2024 року позивач звернувся до відповідачки з досудовою вимогою № 2225850 про виконання зобов`язання за Кредитним договором, яка останньою виконана не була (а.с. 75-80).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Загальними положеннями ЦПК України передбачено  обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Колегією суддів враховано, що без здійснення входу Позичальницею на сайт Кредитодавця, без отримання нею умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачкою одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), Кредитний договір не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19,  від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Оскільки відповідачка виконала послідовні дії в інформаційній системі, яка використовується ТОВ «Мілоан», зміст та час яких відображений у анкеті – заяві № 103590204, підписала Кредитний договір присвоєним та направленим їй одноразовим ідентифікатором, вважається, що сторони Кредитного договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що Кредитний договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення якого у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідачки, з якими безпідставно погодився суд першої інстанції, щодо відсутності доказів надання їй кредитних грошових коштів за Кредитним договором, оскільки такі доводи та висновки спростовуються наданим позивачем належним доказом, а саме: платіжним дорученням від 28 вересня 2022 року № 51714028 про перерахування коштів у сумі 9000,00 грн на погоджений у Кредитному договорі картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 .

Колегією суддів враховано, що відповідачка не спростувала обставину, що вона укладала Кредитний договір та отримувала кредитні кошти за цим договором.

Апеляційним судом також зважено на те, що учасниками спірних правовідносин, за виключенням відповідачки, є фінансові, а не банківські установи, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації. Так, судом першої інстанції помилково не враховано, що ТОВ «Мілоан» не є банком, а тому не відкриває Позичальнику рахунок, а лише здійснює перерахування кредитних коштів на вже існуючий рахунок Позичальника у банківській установі. 

У зв`язку з викладеним, позивачем заявлялось клопотання про витребування  у Акціонерного товариства «Ощадбанк» доказів, у задоволенні якого ухвалою суду першої інстанції від 07 квітня 2025 року було відмовлено.

У контексті викладеного апеляційним судом зважено на те, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року  у справі № 500/6150/14.

Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
Заперечуючи факт отримання кредитних коштів за Кредитним договором, відповідачка зазначений Кредитний договір в судовому порядку не оспорювала. Належдні докази звернення до суду з таким позовом, а також відповідне судове рішення, що набрало законної сили, в матеріалах справи відсутні. 
Відтак, апеляційний суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання  відповідачкою кредитних коштів у сумі 9000,00 грн за Кредитним договором, а також факт неповернення отриманих кредитних коштів Кредитодавцю у порядку та строки, визначені договором.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема,  в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
Як убачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Мілоан», який позивачем не змінювався, Кредитодавцем відсотки за користування кредитом нараховувалась у межах строку кредитування на суму тіла кредиту, тобто у відповідності до умов Кредитного договору.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у повному обсязі у межах встановленого строку кредитування Кредитодавцю не повернула, нараховані на підставі умов Кредитного договору відсотки за користування кредитом не сплачувала.

Оскільки відповідачкою не було спростовано правильність здійсненого розрахунку, колегія суддів вважає, що заборгованість за відсотками за користування кредитом підлягає стягненню з відповідачки у пред`явленій до стягнення сумі – 21195,00 грн.
За відсутності доказів сплати відповідачкою 630,00 грн передбаченої Кредитним договором комісії, вказана позовна вимога також підлягає задоволенню судом. 

Щодо наявності у позивача права вимоги до відповідачки за Кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегією суддів зважено на те, що Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Таким чином, оскільки доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт передання від ТОВ «Мілоан» до позивача права дійсної вимоги за Кредитним договором,колегія суддів погоджується із доводами скаржника щодо наявності у останнього права вимоги до відповідачки за Кредитним договором.
У постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 373/2163/21 суд касаційної інстанції зазначив, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази суд не взяв до уваги. Викладення у рішенні лише доводів, доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням процесуальних норм. Вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.

Однак, безпідставно надавши перевагу доводам відповідачки, які по своїй суті зводились до власного суб`єктивного розуміння як спірних правовідносин, так і їх нормативно-правового регулювання,суд першої інстанції фактично проігнорував наведений вище процесуальний обов`язок суду. 

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні вимог позову з тієї підстави, що Кредитний договір укладено з ОСОБА_2 , однак позов пред`явлений до ОСОБА_1 . Так, заперечуючи проти доводів позову, відповідачка не заперечувала факту зміни нею прізвища. До того ж, факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією й тією ж особою підтверджується РНОКПП відповідачки, який у Кредитному договорі та у відзиві на позовну заяву є ідентичним. 
За викладеного, позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі. Відтак, подана ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» апеляційна скарга також підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення – скасуванню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника і заперечень відповідачки та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
На переконання колегії суддів,сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а всі аргументи, що стосуються предмету та підстав пред`явленого позову, були почуті та враховані. 

Щодо витрат позивача на правову допомогу у суді першої інстанці, про що заявлено у позові, тобто визначені межі розгляду, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема,  витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Належними у справі доказами підтверджується надання позивачу правової допомоги під час розгляду даної справи у суді першої інстанції Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка Михайла Ігоровича, а саме: договором про надання правової (правничої) допомоги від 01 березня 2024 року (а.с. 88), витягом із замовлення № 5 від 10 липня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 березня 2024 року (а.с. 89), детальним описом наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги у справі про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 90), ордером на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1266140 від 01 березня 2024 року (а.с. 87) та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 29 вересня 2012 року № 2093, що видане Усенку М.І. (а.с. 84).

Дослідивши надані докази, оцінивши їх на предмет підтвердження понесення наведених витрат, апеляційний суд зважає на наступне.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Надаючи оцінку рівня адвокатських витрат, понесених позивачем у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн не є завищеною, тобто являється цілком співмірною з ринковими цінами та проведеною адвокатом роботою, а, отже, є обґрунтованою.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи задоволення судом апеляційної інстанції вимог позову, понесені позивачем у суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки у повному обсязі. Колегія наголошує, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу заявлена при зверненні позивачем.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу Товариства  з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія  «Кредит-Капітал» - задовольнити.  
Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 10 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити у повному обсязі.         
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 103590204 від 28 вересня 2022 року у загальній сумі 30825,00 грн, з яких: 9000,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 21 195,00 грн – сума заборгованості за відсотками та 630,00 грн – сума заборгованості за комісією.

Стянути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2422,40, витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у сумі 5 000,00 грн, а також  судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний