СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року                                    м. Харків                                  Справа №922/2553/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя  Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,
за участю представників:
від позивача – Дубровська Г.В.,
від відповідача-1 – Пантелей В.В., директор Тільнов А.О., 
від відповідача-2 –Тільнов А.О. особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (вх.№1458Х від 25.06.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 (м. Харків, суддя Юрченко В.С., повне судове рішення складено 20.12.2024)
за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк», м. Київ, 
до 1. Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот», с. Рясне, Харківська область,
2. ОСОБА_1 , смт Золочів, Харківська область, 
про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство «ОТП Банк», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом у сумі 3 349 619,03 грн та заборгованості по відсоткам у сумі 645 946,02 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства “Патріот” (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; код ЄДРПОУ: 31165583), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) суму заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619, 03 грн (три мільйони триста сорок дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять), суму заборгованості по відсоткам у розмірі 645 946,02 грн (шістсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість), а також судові витрати (сплачений судовий збір) судовий збір у розмірі 47 946, 78 грн (сорок сім тисяч дев`ятсот сорок шість).
Приватним сільськогосподарським підприємством «Патріот» 31.12.2024 через підсистему «Електронний Суд» подано до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, 1-й відповідач просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги Приватне сільськогосподарське підприємство «Патріот» вказує про наступне:
- позивач в порушення умов кредитного договору нарахував проценти за користування кредитними коштами без врахування державної підтримки у вигляді компенсації процентів;
- позивачем у позовній заяві не зазначено пункти договорів, які ним були застосовані при нарахування процентів та визначенні строку користування кредитним лімітом. Позовна заява не містить обґрунтування застосування процентної ставки у 2024 році, незважаючи на положення договору про зміну №2 від 02.08.2023 до договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, яким визначено дату припинення чинності лімітом банківської послуги – 25.12.2023 (пункт 1.1.1.4);
- позивачем здійснено нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку чинності кредитного ліміту, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеним в постанові від 25.07.2023 у справі № 910/19891/20;
- суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи. Враховуючи складність справи, особливості правового регулювання порядку наданих розрахунків за договором про надання банківських послуг значний період та обсяг виникнення заборгованості, а також приймаючи до уваги те, що для правильного вирішення спору мають значення правильність розрахунку позовних вимог, вважає за необхідне застосування спеціальних знань. Відповідач вважає відмову у призначенні судової експертизи порушенням процесуального законодавства під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Від Акціонерного товариства «ОТП Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1528 від 03.02.2025), в якому останній просить залишити апеляційну скаргу ПСП «Патріот» на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 без задоволення, рішення суду – без змін.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» вказує про наступне: 
- суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановив факт укладення відповідачами із банком кредитного договору та договору поруки, надання банком кредитних коштів у заявленому обсязі, факт невиконання позичальником боргових зобов`язань, перевірив правильність наданого банку розрахунку боргу, у результаті чого дійшов правового висновку про наявність підстав для задоволення позову;
- суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам 1-го відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків після 25.12.2023, зазначивши, що цей строк стосується припинення чинності окремої банківської послуги, що надана на підставі кредитного договору, а саме кредитної лінії з лімітом 5 222 957, 85 грн з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди № 2 від 02.08.2023, тоді як «строк договору», погоджений сторонами згідно пунктом 4 договору встановлено до « 15» грудня 2025 року, й, відповідно, ще не сплинув;
- постанови Верховного Суду, на які посилається 1-й відповідач, не є подібними до спірних правовідносин;
- апеляційна скарга має досить формальний характер, зводиться до повторення доводів, яким судом вже надано належну правову оцінку, 1-й відповідач не посилається на докази, що можуть переважити доводи позивача у позовній заяві, як того вимагає ст. 79 ГПК України, а всі його доводи щодо незгоди із розміром боргу зводяться до припущень.   
08.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» подано додаткові пояснення у справі (вх.№4395), в яких просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Щодо поданих 1-м відповідачем доповнень до апеляційної скарги у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Стаття 266 ГПК України передбачає можливість доповнення, зміна або відкликання апеляційної скарги або відмови від неї. Так, згідно ч. 1 вказаної статті, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Повний текст оскаржуваного рішення було складено 20.12.2024, тобто строк на апеляційне оскарження закінчився 09.01.2025.
Відповідно до відмітки на тексті наданого 1-м відповідачем доповнення до апеляційної скарги вбачається    подання процесуального документу через підсистему «Електронний суд» 07.04.2025, що виходить за межі 20-денного строку на можливість подання доповнень до апеляційної скарги.
В силу приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Клопотання про поновлення строку для подачі доповнення до апеляційної скарги скаржником не заявлялося, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для прийняття поданих стороною доповнень і вони підлягають залишенню без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду доповнень до апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот», як таких, що подані після закінчення процесуального строку.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що подані доповнення до апеляційної скарги долучаються до справи, водночас, справа буде розглядатися в межах, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази в порядку ч. 5 ст. 270 ГПК України.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 (головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Тихий П.В.) апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» задоволено частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 в частині задоволення позову щодо солідарного стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот», ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суми заборгованості по відсоткам у розмірі 645946,02 грн скасовано.
В цій частині прийнято нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовлено.
В решті рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 залишено без змін.
Резолютивну частину рішення викладено в такій редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; код ЄДРПОУ: 31165583), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) суму заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619,03 грн, витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 40 195,43 грн.
В решті заявлених позовних вимог відмовити.».
Стягнуто з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 11 627,03 грн.
АТ «ОТП Банк» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.06.2025 касаційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 у справі №922/2553/24 скасовано. Справу №922/2553/24 направлено на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
25.06.2025 справа №922/2553/24 надійшла до Східного апеляційного господарського суду. 
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 для розгляду справи №922/2553/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 прийнято справу №922/2553/24 за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (вх.№1458Х від 25.06.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С. Запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення з урахуванням висновків Верховного Суду у справі №922/2553/24.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.2025 призначено апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (вх.№1458 Х від 25.06.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 на « 18» вересня 2025 р. о 10:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «ОТП Банк» - адвоката Дубровської Г.В. про її участь у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2553/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/2553/24, яке призначено на 18.09.2025 о 10:00 год та подальші судові засідання у даній справі постановлено провести за участю представника Акціонерного товариства «ОТП Банк» - адвоката Дубровської Г.В. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.          
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 оголошено перерву у розгляді справи №922/2553/24 до « 09» жовтня 2025 р. о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й    поверх, зал засідань №132.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 09.10.2025 присутній представник відповідача-1 та відповідач-2 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Представник позивача проти вимог скарги заперечив, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення – залишити без змін. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутнього представника позивача та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2021 між ПСП «Патріот» (позичальник, Клієнт) та АТ «ОТП Банк» (Банк) укладений договір про надання банківських послуг №CR 21-1044/700-2 зі змінами та доповненнями (надалі – договір).
У відповідності до пункту 9 договору Банк зобов`язався надати банківську послугу Клієнту відповідно до положень кредитного договору.
Згідно з пунктом 1.1.1.1 договору вид банківської послуги – кредитна лінія.
Відповідно до пунктів 1.1.1.2, 1.2 договору ліміт банківської послуги, генеральний ліміт становить 9 000 000,00 грн, пункт 1.1.1.4 (у редакції договору №1 від 24.01.2023 про внесення змін до договору про надання банківських послуг №CR 21-1044/700-2) та визначено дату припинення чинності лімітом банківської послуги – до 25.12.2023 включно.
Відповідно до пункту 1.1.1.3 договору цільове призначення банківської послуги: фінансування оборотного капіталу Клієнта (для реалізації мети надання державної підтримки, визначеної підпунктом 2 пункту 12 Порядку №28).
Пунктом 5 договору (з урахуванням змін, внесених договором про зміну №1 від 24.01.2023) встановлено, що Банк здійснює надання банківських послуг за плату, що має сплачуватися Клієнтом Банку в порядку та на умовах договору виключно в безготівковій формі. Видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода. Розмір плати визначається сторонами в договорі. Протягом строку дії договору Банк має право ініціювати зміну розміру плати (стандартного розміру процентної ставки та/або стандартного розміру комісійної винагороди) в межах, передбачених в цьому пункті з направленням відповідного повідомлення про зміну процентної ставки.
Проценти розраховуються на підставі процентної ставки. Процентна ставка є змінюваною. Протягом строку дії договору розмір процентної ставки встановлюється як для стандартного розміру, так і для підвищеного розміру, та може становити будь-яке числове значення в межах 0,000001 до 100,000001 процентів річних. Якщо сторонами письмово не домовлено інше, проценти мають сплачуватися Клієнтом Банку в валюті банківської послуги, відносно якої вони розраховуються.
База нарахування банківської послуги становить 365 днів. Розрахунок та нарахування процентів здійснюється на щоденній основі. Проценти розраховуються протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання Банком банківської послуги, включаючи день надання, до дати виконання Клієнтом всіх зобов`язань щодо такої банківської послуги (день припинення/закінчення строку дії банківської послуги, інше), не включаючи останній день такого включення (день припинення / закінчення строку дії банківської послуги, інше). Проценти щодо такої банківської послуги як кредит та/або кредитна лінія, виконання зобов`язань відносно якої здійснюється клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, нараховані станом на день нарахування процентів, повинні сплачуватися Клієнтом Банку протягом 1 (першого) банківського дня наступного за таки днем нарахування процентів. При цьому дата здійснення платежу щодо сплати процентів припадає на небанківський день, платіж здійснюється в 1 (перший) банківський день, наступний за таким банківським днем.
Відповідно до пункту 1.1.1.6 договору стандартний розмір процентної ставки – змінювана процентна ставка (до якої відносяться базова процентна ставка / компенсаційна процентна ставка. Стандартний розмір базової процентної ставки: Індекс UIRD (3 міс.) +7 % річних. Стандартний номер компенсаційної процентної ставки: 0/7% річних.
Пунктом 6 договору передбачено, що Банк здійснює надання кожної банківської послуги Клієнту відповідно до заяви про надання банківської послуги, яка кожного разу надається Клієнтом Банку в письмовому вигляді. Після отримання будь-яка заява про надання банківської послуги розглядається Банком, і, якщо Банк погодився її виконати, вона має бути виконана згідно з умовами, зазначеними в такій заяві про надання банківської послуги. За обставини, що Банк погоджується надати Клієнту банківську послугу відповідно до наданої Клієнтом Банку заяви про надання банківської послуги, Банк направляє Клієнту копію (або оригінал, якщо надавалось декілька примірників) заяви про надання банківської послуги відносно такої банківської послуги, засвідчену відбитком штампу та підписом відповідального співробітника Банку та/або відбитком печатки та підписами уповноважених осіб Банку. Після надання Банку заяви про надання банківської послуги, Клієнт зобов`язаний виконувати боргові зобов`язання, що виникають у зв`язку з наданням Банком банківської послуги, зазначеної в такій заяві про надання банківської послуги.
Згідно з пунктом 11 договору Клієнт зобов`язаний належним чином (без будь-яких порушень) виконувати боргові зобов`язання у відповідності до положень договору.
Відповідно до додаткової угоди №2 від 02.08.2023 строк дії договору погоджений сторонами згідно з пунктом 4 – до 15.12.2025.
Позичальник, отримавши кредитні кошти у повному обсязі, належним чином не виконував зобов`язань за договором щодо повернення кредиту до 01.09.2023, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 3 349 619,05 грн.
04.07.2024 Банк направив на адресу позичальника досудову вимогу за вих.№73-3-2/1135 від 04.07.2024 (трекінг для відстеження 0103333570584), за якою вимагав погасити заборгованість в розмірі 3 995 565,05 грн за кредитним договором протягом 7 (семи) банківських днів з дня її пред`явлення банком.
Крім того, в забезпечення договору про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021 укладено договір поруки № SR 21-1417/700 від 22.12.2021 (надалі – договір поруки) між АТ “ОТП Банк” та ОСОБА_1 (надалі – поручитель/відповідач 2), у відповідності до пункту 2 якого поручитель поручається перед банком за виконання клієнтом боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань клієнтом. Порукою забезпечується виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Порука та солідарний обов`язок поручителя перед банком виникають з моменту укладення договору поруки та є чинними протягом всього строку (терміну) дії боргових зобов`язань.
Банком на адресу 2-го відповідача було направлення повідомлення про порушення за вих. №73-3-2/1136 від 04.07.2024, за яким позивач вимагав виконати порушене зобов`язання у триденний строк з моменту направлення цієї вимоги.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів (як позичальника так і поручителя) заборгованості, яка складає: - 3 349 619, 03 грн. – сума заборгованості за кредитом; - 645 946, 02 грн.– сума заборгованості по відсоткам.
Господарський суд Харківської області рішенням від 12.12.2024 позов задовольнив повністю. Стягнув солідарно з ПСП “Патріот”, ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619,03 грн, суму заборгованості по відсоткам у розмірі 645 946,02 грн, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 47 946,78 грн.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано таким:
- з огляду на фактичні обставини справи та положення умов кредитного договору, врахувавши мету договору, відносини між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з огляду на відсутність активного реагування відповідача 1 на досудову вимогу Банку про погашення заборгованості за кредитом, суд погоджується з позицією позивача, яка викладена у позові, про те, що відповідач 1 є таким, що прострочив виконання обов`язку по поверненню частини кредитних коштів, які вчасно не були повернуті, у зв`язку з чим обліковується заборгованість за тілом кредиту у сумі 3 349 619,05 грн;
- як свідчать матеріали справи, а саме дані по рахунку № НОМЕР_2 , заборгованість позичальника (відповідача-1) перебуває на прострочці з 01.09.2023 (згідно зі змінами до кредитних заявок від 09.08.2023, датою повернення всіх траншів - є 01.09.2023), тож, відповідно до умов договору, відповідач 1 з 01.09.2023 втратив право на компенсацію Фондом розвитку підприємництва нарахованих процентів за користування кредитними коштами;
- перевіривши розрахунок нарахованих процентів, враховуючи, що період їх нарахування визначений Банком у межах строку кредитування, та до пред`явлення вимоги про погашення кредиту (крайній строк нарахування процентів – 02.07.2024), суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсотками відповідає положенням договору, а тому визнається правильним. Оскільки доказів погашення заборгованості по відсоткам матеріали справи не містять, то наявні підстави для задоволення такої вимоги позивача;
- ураховуючи положення чинного законодавства, а також умови договору поруки №SR 21-1417/700 від 22.12.2021, позовні вимоги банку до поручителя ОСОБА_1 як солідарного боржника за зобов`язаннями ПСП «Патріот» за договором банківських послуг №CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021 суд вважає обґрунтованими;
- АТ «ОТП Банк» звернулося до суду в липні 2024 року, тобто в межах встановленого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) шестимісячного строку звернення з позовом до поручителя, а отже, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених Банком до поручителя.
Східний апеляційний господарський суд постановою від 15.04.2025 рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 в частині задоволення позову щодо солідарного стягнення з ПСП «Патріот», ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» суми заборгованості по відсоткам у розмірі 645 946,02 грн скасував. В цій частині прийняв нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовив. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 залишив без змін. Резолютивну частину рішення виклав в такій редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот», ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619,03 грн, витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 40 195,43 грн. В решті заявлених позовних вимог відмовив. Стягнув з АТ «ОТП Банк» на користь ПСП «Патріот» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 11 627,03 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована таким:
- суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач 1, отримавши кредитні кошти у повному обсязі, належним чином не виконував зобов`язань за договором щодо повернення кредиту у визначений договором строк (01.09.2023), внаслідок чого станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду відповідач-1 є таким, що прострочив виконання обов`язку по поверненню частини кредитних коштів у сумі 3 349 619,05 грн;
- суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у відповідачів солідарного обов`язку сплати заборгованості з повернення частини кредитних коштів у сумі 3 349 619,05 грн;
- перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування кредитом в сумі 645 946,02 грн за період з 25.01.2023 по 01.07.2024, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що банком було вірно визначені періоди нарахування процентів за наданими відповідачу 1 траншами, оскільки останнім днем для їх нарахування є 31.08.2023. Нарахування процентів після вказаної дати є неправомірним, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, в якій суд вказав, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу);
- право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. За таких обставин посилання позивача на визначення стягуваних процентів в договорі про надання банківських послуг № CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, зокрема, в його пункті 5, як таких, що нараховуються кожного дня й після спливу останнього дня дії кредитної лінії до моменту фактичного повернення кредиту - прямо протирічить вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду та не береться судовою колегією до уваги;
- ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує щодо наявності правових підстав для перерахунку заявлених позовних вимог в частині стягнення на користь позивача процентів за користування кредитом лише за період з 25.01.2023 по 31.08.2023. За інший визначений позивачем період нарахувань вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, як безпідставно заявлені;
- в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача 1 про зміну базової процентної ставки, як то передбачено умовами укладеного між сторонами договору про зміни №1 від 22.12.2021 №SR 21-1417/700 до кредитного договору. У свою чергу відсутність у матеріалах справи визначених умовами договору та чинного законодавства доказів існування правових підстав для встановлення і застосування збільшеної (порівняно із базовим рівнем) процентної ставки унеможливлює доведеність існування у позивача суб`єктивного права вимагати виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати процентів за підвищеною ставкою, а отже - зумовлює і недоведеність порушення такого права відповідачем 1 - як обов`язкових умов для задоволення позову;
- здійснивши власний розрахунок процентів за користування кредитом за кредитним договором за період з 25.01.2023 по 31.08.2023, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що обґрунтований розмір процентів за кредитним договором становить 517 312,25 грн. З урахуванням сум сплачених відповідачем 1 процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 25.01.2023 по 31.08.2023 (зокрема, на підставі платіжної інструкції від 11.07.2024 (з призначенням платежу «погашення заборгованості згідно кредитного договору № CR 21-1044/700-2 від 21.12.2021»), в загальному розмірі 746 033,28 грн, апеляційний суд вказує про наявність переплати з боку відповідача 1 щодо погашення нарахованих процентів на суму 228 721,03 грн (746 033,28 - 517 312,25), відповідно, відсутності заборгованості зі сплати відсотків за вказаний період часу в розмірі 645 946,02 грн.
Верховний Суд за результатами оскарження вищезазначеного судового рішення постановою від 11.06.2025 касаційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнив частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 у справі №922/2553/24 скасував. Справу №922/2553/24 направив на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
Так, суд касаційної інстанції вказав про наступне: 
- у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала про неможливість одночасного нарахування (щодо одного періоду) процентів за користування кредитом та процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК, однак зазначила, що коли умови договору передбачають стягнення процентів як міри відповідальності за порушення зобов`язання, такі проценти підпадають під визначення частини другої статті 625 ЦК;
- вирішальним для з`ясування питання щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування;
- вирішуючи спір у справі, апеляційний суд не надав належну оцінку умовам укладеного між сторонами договору №CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021, зокрема, визначеним пунктом 5 договору, не з`ясував дійсну правову природу заявлених до стягнення процентів у спірному періоді та не спростував належним чином доводи позивача про те, що після закінчення строку кредитування проценти, які нараховувались останнім, встановлювали саме міру відповідальності за прострочення повернення кредиту і, що така домовленість за своєю правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному у договорі розмірі на підставі статті 625 ЦК; 
- у випадку встановлення того, що заявлені до стягнення суми є мірою відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, апеляційний суд мав проаналізувати релевантність застосування до спірних правовідносин пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
Відповідно до ч.1 ст.316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 509 та частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Судом встановлено, що спірні правовідносини у даній справі виникли на підставі Договору про надання банківських послуг №CR21-1044/700-2 від 22.12.2021, який за своєю правовою природою є кредитним договором, та укладеними на його забезпечення договором поруки. 
Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
На підтвердження заявленої до стягнення заборгованості, позивачем надано до матеріалів справи кредитні заявки, які слугували підставою для надання 1-му відповідачу кредитних траншів за кредитним договором №CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021 відповідно до умов Договору та банківські виписки по рахункам позичальника.
Так, із наданих доказів вбачається наступне: 
1. Згідно кредитної заявки № 1 від 25 січня 2023 року та меморіального ордеру № 31986067 від 25 січня 2023 року на суму 1 170 760,00 грн., із датою повернення траншу – 24 лютого 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
У відповідності до виписки № 20635000375120 надання траншу відбувалось за призначенням “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 144989/1 та його подальший облік”.
Перше погашення за тілом кредиту траншу відбулося 14 липня 2023 року, згідно виписки по рахунку № НОМЕР_3 на суму 212 443, 15 грн. за призначенням “Повернення кредиту (ПСП «ПАТРІОТ»), кред. дог. 144989/1_F вiд 25.01.2023”. Вказана сума була сторнована 09 серпня 2023 року, а погашення було проведено по рахунку № НОМЕР_2 .
У подальшому, зазначені у розрахунку погашення за тілом кредиту відбувалися по рахунку № 206380067066:
23 січня 2024 року - 921 423,00 грн. - Повернення кредиту (ПСП «ПАТРІОТ»), кред. дог. 144989/1_FV вiд 25.01.2023
30 січня 2024 року - 36 893,85 грн. - Повернення кредиту (ПСП «ПАТРІОТ»), кред. дог. 144989/1_FV вiд 25.01.2023
Залишок заборгованості за траншем 144989/1 - 0 грн.
2. Згідно кредитної заявки № 2 від 30 січня 2023 року та меморіального ордеру № 37416301 від 30 січня 2023 року на суму 1 351 000,00 грн., із датою повернення траншу – 01 березня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 145469/1”.
Наступне погашення за тілом кредиту відбулося 12 лютого 2024 року на суму    492 064.12 грн. з призначенням платежу: “Повернення кредиту (ПСП «ПАТРІОТ»), кред. дог. 145469/1_FV вiд”.
Згодом, погашення за тілом кредиту відбулося 30 січня 2024 року на суму 100 000.00 грн. з призначенням платежу: “Повернення кредиту (ПСП «ПАТРІОТ»), кред. дог. 145469/1_FV вiд 30.01.2023” та 18 червня 2024 року га суму 100 000.00 грн.з призначенням платежу “Повернення кредиту (ПСП «ПАТРІОТ»), кред. дог.145469/1_FV вiд 30.01.2023”
Залишок заборгованості за траншем 145469/1 становить 658 935, 88 грн.
3. Згідно кредитної заявки № 3 від 07 лютого 2023 року та меморіального ордеру № 7466713 від 07 лютого 2023 року на суму 148 308,15 грн., із датою повернення траншу – 09 березня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 146282/1”.
Жодних погашень траншу 146282/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 146282/1 становить 148 308,15 грн.
4. Згідно кредитної заявки № 5 від 14 лютого 2023 року та меморіального ордеру № 16484853 від 14 лютого 2023 року на суму 25 600,00 грн., із датою повернення траншу – 16 березня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: з призначенням платежу: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 147187/1”.
Жодних погашень траншу 147187/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 147187/1 становить 25 600,00 грн.
5. Згідно кредитної заявки № 6 від 21 лютого 2023 року та меморіального № 25733691 від 21 лютого 2023 року на суму 178 325,00., із датою повернення траншу – 23 березня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось за призначенням: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 147897/1”.
Жодних погашень траншу 147897/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 147897/1 становить 178 325,00 грн.
6. Згідно кредитної заявки № 7 від 21 лютого 2023 року та меморіального ордеру № 26039619 від 21 лютого 2023 року на суму 320 000,00 грн., із датою повернення траншу – 23 березня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 147941/1”.
Жодних погашень траншу 147941/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 147941/1 становить 320 000,00 грн.
7. Згідно кредитної заявки № 8 від 07 березня 2023 року та меморіального ордеру № 8092166 від 07 березня 2023 року на суму 216 400,00 грн., із датою повернення траншу – 06 квітня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 149535/1”.
Жодних погашень траншу 149535/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 149535/1 становить 216 400,00 грн.
8. Згідно кредитної заявки № 9 від 16 березня 2023 року та меморіального ордеру № 20302593 від 16 березня 2023 року на суму 792 050,00 грн., із датою повернення траншу – 16 березня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 150463/1”.
Жодних погашень траншу 150463/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 150463/1 становить 792 050,00 грн.
9. Згідно кредитної заявки № 10 від 20 березня 2023 року та меморіального ордеру № 25109538 від 20 березня 2023 року на суму 100 000,00 грн., із датою повернення траншу – 19.04.2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 150952/1”.
Жодних погашень траншу 150952/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 150952/1 становить 100 000,00 грн.
10. Згідно кредитної заявки № 11 від 27 березня 2023 року та меморіального ордеру № 34525421 від 27 березня 2023 року на суму 110 000,00 грн., із датою повернення траншу – 26 квітня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних;
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 151855/1”.
Жодних погашень траншу 151855/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 151855/1 становить 110 000,00 грн.
11. Згідно кредитної заявки № 12 від 31 березня 2023 року та меморіального ордеру № 40402566 від 31 березня 2023 року на суму 800 000,00 грн., із датою повернення траншу – 27 квітня 2023 року, процентна ставка – індекс UIRD 3 міс. + 7% річних.
З виписки № 20635000375120 вбачається надання траншу відбувалось з призначенням платежу: “Надання кредиту за кредитним договором № CR 21-1044/700-2_1 від 22.12.2021. Транш 152370/1”.
Жодних погашень траншу 152370/1 не відбувалося.
Залишок заборгованості за траншем 152370/1 становить 800 000,00 грн.
Оскільки на підтвердження наявної заборгованості позивач надає виписки по рахунку позичальника, колегія суддів вважає за необхідне вказати про наступне. 
Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки зобов`язані вести бухгалтерський облік та складати фінансову звітність відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та міжнародних стандартів фінансової звітності.
Частиною другою статті 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Згідно із частиною третьою статті 69 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України встановлює для банків, банківських груп: перелік, форми звітності або вимоги до форм, періодичність та строки подання звітності, порядок подання та оприлюднення фінансової звітності (річної фінансової звітності, річної консолідованої фінансової звітності, проміжної фінансової звітності, консолідованої проміжної фінансової звітності), консолідованої та субконсолідованої звітності.
Відповідно до пп.14 п.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 (далі - Положення № 75) первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.
Відповідно до п. 42 Положення №75 підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Регулювання щодо обліку первинних документів містить пункт 57 Положення №75, який визначає, що інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Відповідно до підпункту 1 пункту 59 Положення №75 банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них.
Пунктом 60 Положення №75 визначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Згідно із пунктом 62 Положення №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з клієнтського рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 19.02.2020 у справі №910/16143/18, від 26.02.2020 у справі №911/1348/16, від 19.11.2020 у справі №910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі №381/1647/21, від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц).
З огляду на це виписки по клієнтському рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором (подібний висновок, викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 22.04.2021 у справі №712/4821/16-ц).
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
З урахуванням вищевикладеного, з огляду на кредитні заявки, які слугували підставою для надання відповідачу– 1 кредитного траншу, а також відомості по рахунку №20635000375120, з яких можна прослідкувати рух кредитних коштів та їх суму, суд першої інстанції дійшов  обгрунтованого висновку про те, що Банк, як зобов`язання сторона договору, в повній мірі виконав свої обов`язки, надавши відповідачу-1 кредит в сумі визначених кредитних заявок. Водночас матеріали справи не містять доказів повернення позичальником основної заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 349 619,03 грн. 
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п. 1.2 Договору «кредит» – банківська послуга, що надається банком без взяття на себе твердого зобов`язання, при якій клієнт може отримати від банку грошові кошти на певний строк на умовах повернення та платності (проценти), однією сумою або частинами, в розмірі, порядку та на умовах, встановлених у договорі.
«Транш» - це частина кредиту, яка надається банком позичальнику на підставі його заяви про видачу кредитних коштів, на строк зазначеній у відповідній заяві та має бути повернута після його закінчення (п.п.1.2, 1.6 кредитного договору).
При цьому, кожний наданий банком у період з 25.01.2023 по 31.03.2023 транш є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 ЦК України, яке має свій строк виконання.
Згідно змін до кредитних заявок від 09 серпня 2023 року, датою повернення всіх траншів - є дата 01 вересня 2023 року.
Вказане свідчить про помилковість доводів апеляційної скарги щодо припинення банківської послуги з повернення наданого кредиту за вказаним траншами лише з 25.12.2023.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суд, що 1-й відповідач, отримавши кредитні кошти у повному обсязі, належним чином не виконував зобов`язань за договором щодо повернення кредиту у визначений договором строк (01.09.2023), внаслідок чого станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду є таким, що прострочив виконання обов`язку по поверненню частини кредитних коштів у сумі 3 349 619,05 грн.
Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, судова колегія вказує про наступне.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (сатті 549, 610, 611 ЦК).
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною другої якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам, то вказане зумовлює з`ясування правової природи заявлених позивачем до стягнення процентів та обґрунтованість їх нарахування у визначеному позивачем розмірі.
Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок нарахованих процентів, враховуючи, що період їх нарахування визначений банком у межах строку кредитування, та до пред`явлення вимоги про погашення кредиту (кінцевий строк нарахування процентів – 02.07.2024), дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсотками в розмірі 1 291 979,30 грн відповідає положенням договору, а тому визнається правильним. Оскільки, на думку суду, доказів повного погашення заборгованості по відсоткам за договором матеріали справи не містять, заявлені вимоги позивача в розмірі 645 946,02 грн судом було задоволено.
Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без належного дослідження умов договору та фактичних обставин спірних правовідносин.
Так, пунктом 5 Договору визначено Плату за банківську послугу. 
Банк здійснює надання Банківських послуг за плату, що має сплачуватися Клієнтом Банку в порядку та на умовах Договору виключно в безготівковій формі. 
Видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода, проте цей перелік не є вичерпним і сторонами можуть бути погоджені інші види плати.
Розмір плати визначається Сторонами в Договорі. 
Вказаний пункт має розділ «Проценти» де зазначено, зокрема, що проценти розраховуються на підставі процентної ставки. Процентна ставка є змінюваною. Протягом строку дії Договору розмір процентної ставки встановлюється як для стандартного розміру, так і для підвищеного розміру, та може становити будь-яке числове значення в межах від 0,000001 до 100,000001 процентів річних.
Залежно від банківської послуги проценти можуть розраховуватися від розміру боргових зобов`язань, їх частини або будь-якої іншої суми, що погоджена сторонами та/або відома сторонам, оскільки є загальнодоступною(загальновідомою). 
База нарахування для банківської послуги – становить 365 днів.
Розрахунок та нарахування процентів здійснюється на щоденній основі.
Проценти щодо такої Банківської послуги як Кредит, Кредитна лінія, виконання зобов`язань відносно якою здійснюється Клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, нараховані станом на День нарахування процентів, повинні сплачуватися Клієнтом Банку протягом 1 (першого) Банківського дня наступного за таким Днем нарахування процентів. При цьому, якщо дата здійснення Платежу щодо сплати процентів припадає не на Банківський день, Платіж здійснюється в 1 (перший) Банківський день, наступний за таким не Банківським днем.
Відповідно до п. 5.1 вказаного договору за користування кредитом клієнт зобов`язаний забезпечувати своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за базовою процентною ставкою (в порядку, визначеному договором), яка є змінюваною процентною ставкою, розмір якої визначений у п. 1.1. договору, яка розраховується та встановлюється на відповідний період кредитування за договором, нараховується банком на залишок заборгованості клієнта за кредитом; де Індекс UIRD (Ukrainian Index of Retail Deposit Rates) – український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 (три) місяці.
Відповідно до п. 1.1.1.6.1 договору про надання банківських послуг від 22.12.2021 CR 21-1044/700-2 (з урахуванням договору про зміну № 1 від 24.01.2023) стандартний розмір базової процентної ставки становить: Індекс UIRD (3 міс.) + 7% річних.   
Згідно з п. 1.2.1 договору Індекс UIRD (Ukrainian Index of Retail Deposit Rates) – український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 (три) місяці (опублікований на сайті Національного банку України в мережі Інтернет www.bank.gov.ua).
Як встановлено судом вище, датою повернення всіх траншів є 01.09.2023. З огляду на що останнім днем для нарахування процентів за користування кредитом є 31.08.2023, в той час як наданий позивачем розрахунок процентів здійснено за період з 25.01.2023 по 01.07.2024. 
Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункти 80-84) вказала, що «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. 
Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже – і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.
Суд вказує, що вищезазначене не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, аналізуючи питання щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування, зокрема, зазначила наступне.
У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
При цьому, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У даному випадку позивач наполягає, що умовами спірного договору передбачено сплату позичальником процентів як за користування кредитом, так і процентів за порушення зобов`язань зі своєчасного повернення боргу. 
На підтвердження своєї позиції, банк посилається, зокрема, на пункт 5 Договору. А саме на положення, що «Проценти щодо такої Банківської послуги як Кредит, Кредитна лінія, виконання зобов`язань відносно якою здійснюється Клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, нараховані станом на День нарахування процентів, повинні сплачуватися Клієнтом Банку протягом 1 (першого) Банківського дня наступного за таким Днем нарахування процентів. При цьому, якщо дата здійснення Платежу щодо сплати процентів припадає не на Банківський день, Платіж здійснюється в 1 (перший) Банківський день, наступний за таким не Банківським днем.
Проценти щодо Банківської послуги, виконання зобов`язань відносно якої здійснюється Клієнтом з порушеннями (невчасно та/або неналежним чином), розраховуються та нараховуються кожного дня протягом строку дії такого порушення та повинні сплачуватися Клієнтом Банку негайно (за першої нагоди) в повному обсязі таких нарахованих процентів.»
Водночас, колегія суддів дослідивши умови договору, дійшла висновку, що у п.5 сторонами не погоджено проценти, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання та охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України, виходячи з самого формулювання цього пункту.
При цьому, вищезазначені умови договору стосовно порядку сплати процентів у випадку виконання зобов`язання вчасно містять уточнення щодо виду банківської послуги, а саме кредит, кредитна лінія. В той час як абзац щодо порядку сплати процентів у випадку виконання зобов`язань з порушенням вказаного уточнення не містить.  
Окрім того, вказаний пункт розміщений у розділі «Плата за банківську послугу», а не у розділі щодо відповідальності сторін. Позивач обраховує ці проценти суцільно за весь період прострочення заборгованості за кредитом, а не окремо за період до закінчення строку кредитування та після.
Відповідальність сторін врегульована Розділом 14 Кредитного договору.
Так, за невиконання та/або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, клієнт несе відповідальність у порядку та на умовах, обумовлених у Договорі, а саме: за порушення будь-яких взятих на себе платіжних (грошових зобов`язань) в обумовлені Договором строки, клієнт зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діє на момент (протягом строку) такого порушення, від суми таких порушень за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується додатково до процентів та комісійних винагород, що підлягають сплаті відповідно до договору.
Із системного аналізу договору вбачається, що сторони не погодили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти у певному розмірі, які є відповідальністю за порушення зобов`язання.
Таким чином, з огляду формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору, співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника та з урахуванням принципу contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав), колегія суддів вважає доводи позивача про правомірність нарахування процентів після визначеного строку повернення кредиту необґрунтованими та такими, що свідчать про довільне тлумачення умов договору.
Отже, суд першої інстанції безпідставно стягнув проценти за період з 01.09.2023 по 02.07.2024.
Здійснивши перерахунок заборгованості процентів за користування кредитом за період з 25.01.2023 по 31.08.2023, з урахуванням вищезазначених нормативних та договірних положень, значень Індексу UIRD (опублікований на сайті НБУ в мережі Інтернет www.bank.gov.ua) за спірний період, дослідивши наявні у справі виписки по рахункам позичальника, судова колегія дійшла висновку, що обґрунтований розмір заборгованості по процентам за користування кредитом становить 138 871,20 грн.
Аналогічний розмір заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 31.08.2023 визнано самим позивачем у касаційній скарзі.  
З огляду на висновок апеляційного господарського суду про те, що заявлені до стягнення суми процентів після 31.08.2023 не є мірою відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, відсутні підстави для оцінки релевантності застосування до спірних правовідносин пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Стосовно твердження апелянта про нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами без врахування державної підтримки у вигляді компенсації процентів, колегія суддів вказує про наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, Договір про надання банківських послуг укладено за фінансовою державною підтримкою.
Державна підтримка – це фінансова державна підтримка суб`єктів середнього та малого підприємництва, що надається Фондом розвитку підприємництва через Банк на користь ММСП (суб`єкту середнього або малого підприємництва, зареєстрований в установленому законом порядку як суб`єкт господарювання, резидент України, що відповідає критеріям, визначеним Порядком надання фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 №28).
При цьому фінансова підтримка надавалася, зокрема, у вигляді компенсації процентів.
Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, кошти, що надійшли до Банку на рахунок ескроу, згідно наявних у матеріалах справи меморіальних ордерів, були спрямовані на компенсацію відсотків відповідача-1. 
З огляду на визначені умови договору (п.5.2), визначальною умовою для надання державної підтримки по компенсації кредитору базової процентної ставки за Кредитом, є належне виконання (тобто відсутність прострочення з повернення тіла кредиту) умов договору з боку кредитора.
З огляду на неналежне виконання умов договору позичальником своїх зобов`язань із повернення кредитних коштів, позовні вимоги в визначних вище сумах обґрунтовано пред`явлені до останнього. Таким чином, відповідні доводи скаржника є безпідставними. 
У даному випадку вимоги позивача про стягнення заборгованості заявлено до відповідачів солідарно з огляду на укладений договір поруки, у зв`язку з чим колегія суддів вказує про наступне.  
Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
За приписами ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
У статті 553 ЦК України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Отже, обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
Як вже було зазначено, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за договором про надання банківських послуг CR 21-1044/700-2 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 22.12.2021 №SR 21-1417/700.
Відповідно до п. 2 договору поруки від 22.12.2021 № SR-1417/700, в силу поруки, створеної відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається перед банком за виконання клієнтом боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань клієнтом.   Порукою забезпечується виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. В разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов`язань клієнта за договором після укладення цього договору поруки, виконання таких збільшених боргових зобов`язань забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорі до цього договору поруки, а підписання поручителем цього договору поруки вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов договору.
Відповідно до п. 3 договору поруки поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і клієнт, в таких же порядку та строках, що і клієнт.
Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору поруки передбачено відповідальність поручителя в повному обсязі та згоду на збільшення обсягу боргових зобов`язань за основним договором.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач, АТ “ОТП Банк”, звернувся до суду в липні 2024 року, тобто в межах встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку звернення з позовом до поручителя, а отже, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителя.
Разом з тим, судова колегія вказує про помилковість висновків місцевого господарського суду щодо дії поруки за договором від 22.12.2021 № SR 21-1417/700 на час звернення позивачем з позовом до суду з посиланням на стару редакцію ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, до якої було внесено зміни на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478-VIII.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 зазначено, що строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.
В свою чергу, умовами п. 6 договору поруки строк дії договору дорівнює генеральному строку за обставин, що відсутній випадок невиконання умов договору. За обставини наявності випадку невиконання умов договору, договір залишається чинним до тих пір, поки всі зобов`язання клієнта банком не будуть виконані в повному обсязі. Значення Генерального строку наведене в пункті 20 договору поруки.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів виконання позичальником в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів (за наданими траншами № 145/469/1, № 146282/1, №147187/1, № 147897/1, № 147941/1, №149535/1, № 150463/1, № 150463/1, № 150952/1, №151855/1, № 152370/1), суд дійшов висновку, що порука, встановлена договором поруки, як вид забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, щодо повернення вказаного боргу не є припиненою.
При цьому колегія суддів зазначає, що помилкове посилання місцевого господарського суду на іншу редакцію ст.559 ЦК України не призвело до неправильного вирішення спору у цій справі в частині встановлення солідарної відповідальності. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619,03 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 138 871,20 грн. 
Щодо доводів апелянта про необґрунтованість відмови суду першої інстанції в призначенні у справі судової експертизи, судова колегія зазначає таке.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою уст.129 Конституції.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. (ст.1 Закону України «Про судову експертизу»).
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Неприпустимим є призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.
Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, умови укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг CR 21-1044/700-2 від 22.12.2021 є цілком чіткими та зрозумілими для визначення змісту існуючих між сторонами правовідносин, що вказує на відсутність потреби спеціальних знань у відповідній сфері знань, з огляду на віднесення відповідного питання до сфери права.
Крім того обсяг наданих позивачем документів на підтвердження заявлених вимог (банківських виписок, меморіальних ордерів тощо) не є значним та надає можливість самостійної перевірки судом арифметичної правильності проведення позивачем розрахунку заборгованості з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом за визначений період часу.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих обґрунтувань, які саме обставини, що входять до предмету доказування у справі, не можуть бути встановлені судом.
Відповідно, вирішення даного судового спору не потребує спеціальних знань з боку спеціалістів у відповідній сфері та необхідності проведення судової економічної експертизи з поставлених 1-відповідачем питань, з огляду на підстави та предмет позову, який стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, вирішення якого віднесено до компетенції суду.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується висновком суду першої інстанції, що клопотання про призначення експертизи є необґрунтованим, недоведеним, призначення такої експертизи має наслідком затягування розгляду справи. Тому у задоволенні клопотання про проведення у справі судової економічної експертизи місцевим господарським судом правомірно відмовлено.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по відсоткам у розмірі 507 074,82 грн, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення   та   формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
За змістом частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст.ст.123,129 ГПК України.
Оскільки, з урахування результатів апеляційного перегляду, позовні вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 3 488 490,23 грн (майнова вимога) підлягають задоволенню, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 41862,33 грн, який суд покладає на кожного з відповідачів у рівних частинах, тобто по 20931,17 грн. 
З огляду на часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги, які стосуються відмови у стягненні грошових коштів у розмірі 507 074,82 грн, з позивача на користь відповідача-1 слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9 126,67 грн. 
Також з урахуванням результатів апеляційного перегляду, судові витрати Акціонерного товариства «ОТП БАНК» за подання касаційної скарги у розмірі 3333,08 грн (стягнення грошових коштів у розмірі 138 871,20 грн) покладаються на відповідачів у рівних частинах, тобто по 1666,54 грн.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 05.11.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.07.2025 № 4524-IX).
Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.
Керуючись статтею 129, 232, 233, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.1,3 ч.1 ст.277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 скасувати в частині солідарного стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот», ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суми заборгованості по відсоткам у розмірі 507 074,82 грн.
В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В решті рішення Господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/2553/24 залишити без змін.
Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; код ЄДРПОУ: 31165583), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) суму заборгованості за кредитом у розмірі 3 349 619,03 грн (три мільйони триста сорок дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять грн 03 коп.), суму заборгованості по відсоткам у розмірі 138 871,20 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят одна грн 20 коп.).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; код ЄДРПОУ: 31165583) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 20 931,17 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 20 931,17 грн.».

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; код ЄДРПОУ: 31165583) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9 126,67 грн. 
Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» (62233, Харківська область, Золочівський район, село Рясне, вулиця Підлісна, будинок 2-А; код ЄДРПОУ: 31165583) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1666,54 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; код ЄДРПОУ: 21685166) витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1666,54 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 17.10.2025.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян