ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3909/25                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Дар`я ВИНОГРАДОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 вересня 2025 року                                                                                м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача:                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                     Вівдиченко Т.Р., Мєзєнцева Є.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, у розмірі 119 985,74 грн.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не проведення розрахунку при звільненні є підставою для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.                         
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп) (сума без виключення сум відрахування на податки).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 звернулися із апеляційними скаргами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції в частині здійснених обрахунків розміру середнього заробітку, що належить до виплати змінити шляхом зазначення в абзаці третьому резолютивної частини рішення замість «у розмірі 25 000,00 грн» зазначити «у розмірі 119 985,74 грн».
В своїх обґрунтуваннях зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму середнього заробітку.
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 зазначає, що розмір відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні визначений позивачем є несправедливим щодо військової частини НОМЕР_1 , а процесуальна поведінка позивача направлена на збагачення за рахунок коштів державного бюджету під час дії правового режиму воєнного стану.
Апелянт стверджує, що позивач намагається повторно реалізувати своє право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025, від 26.06.2025, від 29.07.2025 та від 30.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від позивача та відповідача відзиви на апеляційні скарги не надходили, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.02.2015 № 5 старший прапорщик ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.07.2020 № 146 старшого прапорщика ОСОБА_1 з 08.07.2020 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 620/6417/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення 30.01.2020 по 08.07.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2020 рік, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020 рік із урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. В решті позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2024 по справі № 620/6417/24 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишено без задоволення. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року - залишено без змін.
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 620/6417/24 позивачу 14.03.2025 здійснено виплату заборгованості з грошового забезпечення у сумі 29 944,41 грн. Вважаючи, що відповідачем несвоєчасно проведено остаточний розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Вважаючи, що відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за стягненням середнього заробітку.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні 08.07.2020, а остаточну виплату грошового забезпечення відповідачем проведено 14.03.2025.
Проте, визначаючи суму, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, а також те, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, який триває і на даний час, великий дефіцит бюджету України, недостатність коштів для фінансування Збройних Сил України, з урахуванням того, що в умовах дії воєнного стану видатки в першу чергу спрямовуються на національну безпеку і оборону та на здійснення заходів правового режиму воєнного стану, тому суд прийшов до висновку за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 25000,00 грн, що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача. 
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
За приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 20.01.2021 у справі №200/4185/20-а, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 24.06.2021 у справі №480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем позивачу станом на 08.07.2020 (дата звільнення з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини) грошового забезпечення 30.01.2020 по 08.07.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2020 рік, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020 рік із урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. 
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 620/6417/24 відповідачем 14.03.2025 виплачено позивачу заборгованості з грошового забезпечення у сумі 29 944,41 грн.
Вважаючи, що відповідачем несвоєчасно проведено остаточний розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Отже, спірний період у цих правовідносинах охоплює з 08.07.2020 до 14.03.2025.
Предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу належних сум при звільненні.
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала законної сили з 19.07.2022.
Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 08.07.2020 до 14.03.2025, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.
Період з 08.07.2020 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ,    тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.
Проте, період з 19.07.2022 до 14.03.2025 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.    До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.
Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2024 року №360/380/23, від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
Таким чином, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
Також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Щодо обрахунку періоду з 08.07.2020 до 18.07.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. (абзац 1 пункту 3 Порядку № 100)
Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у справі № 440/6856/22 дійшов висновку щодо можливості застосування критеріїв зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника до 19.07.2022, у який застосовується ст. 117 КЗпП України, у редакції Закону № 3248-IV, з огляду на те, що вказана норма не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
Такі критерії визначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зокрема, і задля уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах.
За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19. Для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності (постанова Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №120/2617/20-а).
З урахуванням приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне врахувати наведені вище правові позиції Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду) та застосувати в цій справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи з середнього заробітку за час затримки належних при звільненні виплат, з огляду на таке.
Середньоденний заробіток позивача відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 18.03.2023 № 1520 складає 489,49 грн. 
За період з 08.07.2020 по 18.07.2024 розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 362 222,60 грн (489,49 грн х 740 днів).
Так, період затримки розрахунку при звільненні з 08.07.2020 по 18.07.2022, становить 740 днів.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, співмірності ймовірних втрат позивача із-за неповного розрахунку при звільненні, обґрунтованим є зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок пропорційно виплаченим із затримкою коштів, зважаючи, що затримка у виплаті спірної грошової компенсації становить 362 222,60 грн (489,49 грн х 740 днів), а виплачена сума на виконання рішення суду у справі 620/6417/24 -  29 944,41 грн.
Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку у відсотковому співвідношенні складає 8,26% (29 944,41/362 222,60 х 100%).
З огляду на викладене, сума, що підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки розраховується наступним чином: 489,49 грн (середньоденний заробіток позивача) х 740 (дні затримки розрахунку) х 8,26% та становить 29 919,59 грн, враховуючи принципи пропорційності та співмірності сформований Верховним Судом у вищевказаних справах.
Щодо обрахунку періоду після 19.07.2022, а саме з 19.07.2022 до 14.03.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX внесено зміни, у тому числі до статті 117 КЗпП України та викладено її у такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».
Оскільки кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 до 14.03.2025    року (обмеження строком виплати у 6 місяців) становить 184 днів, сума середнього заробітку за час затримки становить 90 066,16 грн (184 днів * 489,49 грн).
Так, колегія суддів зазначає, що з урахуванням практики Верховного Суду, належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.
Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2024 року №360/380/23, від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, який підлягає відшкодуванню позивачу у цій справі становить 119 985,75 грн, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині, які зумовлені неправильним застосуванням норм матеріального права.
За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення суми компенсації, а саме: замість 25 000,00 грн стягненню підлягає 119 985,75 грн.
З огляду на викладене, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження.
При цьому, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити стосовно відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.
Доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 намагається повторно реалізувати своє право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки військова частина НОМЕР_1 14.03.2025 виконала постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі №620/6565/24 та сплатила на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в суму 82 257,30 грн, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки    предмет спору у вказаній справі №620/3909/25    (виплата компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення 30.01.2020 по 08.07.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2020 рік, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020 рік із урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт. Предмет спору у вищевказаній справі №620/6565/24 є різними (виплата індексації грошового забезпечення).
Суд зазначає, що кожен компонент розрахунку при звільненні (компенсація, індексація, грошове забезпечення тощо) є самостійним, і його затримка окремо дає право на відповідне стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Колегія суддів зазначає, що згідно частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В даному випадку представником військової частини НОМЕР_1 у апеляційній скарзі не зазначено жодних доводів щодо невірного обрахунку судом першої інстанції суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 25 000,00 грн. 
Інші доводи військової частини НОМЕР_1 не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, однак допустив неправильне застосування норм матеріального права при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У силу п.2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 -  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити.
Рішення    Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року  у справі №620/3909/25 змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 119 985,75 грн (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 75 коп) (сума без виключення сум відрахування на податки).
В решті рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року  у справі №620/3909/25 -     залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач                                                                                            О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                       Т.Р.Вівдиченко

                                                                                                  Є.І.Мєзєнцев