ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 295/8334/24
провадження № 61-8677св25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Янчук Максим Олександрович, на постанову Житомирського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Борисюка Р. М., від 23 червня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні трьох малолітніх дітей.
2.           Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що від шлюбу з ОСОБА_2 вони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, на утриманні заявника перебувають двоє дітей його дружини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
3.           Заявник стверджує, що з моменту реєстрації шлюбу він фактично здійснює утримання та виховання дітей своєї дружини. Колишній її чоловік та біологічний батько дітей ОСОБА_3 не бере жодної участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їхнім навчанням, не надає їм матеріальної допомоги. Діти проживають разом з ним та його дружиною ОСОБА_2 і всі обов`язки батька виконує заявником, а їхня сім`я має статус багатодітної. 
4.           Встановлення заявленого факту заявнику потрібно для вирішення питання щодо отримання відстрочки від мобілізації під час воєнного стану.
5.            ОСОБА_1 просив суд встановити факт того, що на його утриманні перебуває: ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6.           Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня
2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
7.           Суд першої інстанції врахував, що неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_5 мають матір ( ОСОБА_2 ) та батька ( ОСОБА_3 ), які згідно закону зобов`язані їх утримувати, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою та чи проживають разом з дітьми або окремо від них. Заявник є вітчимом щодо цих двох дітей та ним не надано доказів того, що батько дітей із поважних причин не може надавати дітям належного утримання, тоді як у сімейному законодавстві закріплений принцип невідчужуваності сімейних обов`язків і неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків батьків щодо утримання і виховання дитини.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
8.           Постановою Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2025 року скасовано. Заяву  ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні трьох малолітніх дітей, залишено без розгляду. 
9.           Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заява ОСОБА_1 , не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання та утримання дітей, факт заявлений ОСОБА_1 у цій справі може встановлюватись в межах спору про право у позовному провадженні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10.        У касаційній скарзі представник  ОСОБА_1 - адвокатЯнчук М. О. просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2025 року, ухваливши судове рішення про задоволення заяви.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
11.        07 липня 2025 рокучерез підсистему Електронний суд представник
 ОСОБА_1 - адвокатЯнчук М. О.подав касаційну скаргуна постанову Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2025 року. 
12.        Ухвалою Верховного Суду від22 липня 2025 рокувідкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи
№ 295/8334/24, які у серпні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
13.        Заявник зазначає про порушення апеляційним судом норм процесуального права під час залишення заяви без розгляду. 
14.        Касаційна скарга мотивована тим, що встановлення факту перебування на утриманні трьох малолітніх дітей необхідне заявнику для вирішення питання щодо отримання відстрочки від мобілізації під час воєнного стану.
15.        Хоча  ОСОБА_1 є вітчимом дітей, однак він повністю виконує притаманні батьку обов`язки щодо їхнього виховання та утримання, а їхня сім`я має статус багатодітної.
16.        Зазначає, що справи про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду та наявності у заявника певних цивільних прав й обов`язків чи виникнення в майбутньому публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.
Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли
Обставини справи, встановлені судами
17.        22 жовтня 2022 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 2218 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 
від 22 жовтня 2022 року.
18.         ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09 березня 2024 року.
19.         ОСОБА_2 є матір`ю ще двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьком цих дітей у свідоцтвах про народження
серії НОМЕР_3 від 18 квітня 2019 року та серії НОМЕР_4 від 18 квітня 
2019 року зазначений громадянин України ОСОБА_3 .
20.         ОСОБА_3 06 лютого 2025 року склав заяву, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Царіциною І. С. У цій заяві ОСОБА_3 зазначив, що відмовляється від утримання та виховання своїх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , як проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 .
21.        13 травня 2024 року головними спеціалістами Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради складено Акт обстеження умов проживання, затверджений начальником служби, про те, що в трикімнатному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживають і мають постійне місце реєстрації заявник, його дружина та діти: ОСОБА_4 2024 року народження, ОСОБА_5 2013 року народження та ОСОБА_6 
2011 року народження.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
22.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
23.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
24.        Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
25.        Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
26.        У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
27.        У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
28.        В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
29.        Схожі критерії зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду
в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження
№ 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
30.        Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
Такі висновки сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду                              від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18),                                  від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).
31.        З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.
32.        Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
33.        Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
34.        Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
35.        У розглядуваній справі, заявник, з метою подальшого оформлення відстрочки від мобілізації на час воєнного стану, просить встановити факт перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей.
36.        У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
37.        Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
38.        У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
39.        У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
40.        Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
41.        За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
42.        Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
43.        Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
44.        Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
45.        Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
46.        При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
47.        Так, на підставі положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).
48.        Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
49.        Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
50.        Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
51.        У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
52.        Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).
53.        Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
54.        Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
55.        СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
56.        Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.
57.        У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
58.        Апеляційним судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , мають батька ОСОБА_3 , який проживає від них окремо.
59.        З огляду на встановлені у розглядуваній справі обставини, апеляційний суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, про те, що із заяви ОСОБА_1 вбачається наявність спору про право, зокрема щодо участі батька дітей ОСОБА_3 у їхньому утриманні та/або ухилення від такого утримання.
60.        Такий спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).
61.        Доведення факту перебування на утриманні дітей пов`язане із настанням (існуванням) обставин, за яких їх рідний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
62.        Факт перебування на утримані дітей особою, яка не є їхнім батьком, не може встановлюватись у безспірному порядку або за згодою лише матері дітей, або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей.
63.        Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06 листопада 2024 року у справі
№ 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23), від 04 грудня 2024 року у справі № 551/812/23 (провадження № 61-9313св24).
64.        Сама по собі заява батька ОСОБА_3 про те, що він відмовляється від утримання та виховання своїх дітей не спростовує висновків апеляційного суду в оскарженому судовому рішенні. Правова оцінка такій заяві може бути надана під час вирішення відповідного спору в межах позовного провадження. 
65.        Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
66.        Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
67.        За цих обставин, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що подана заява про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох малолітніх дітей не підлягає розгляду в окремому провадженні, оскільки існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дітей.
68.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
69.        Оскільки рішення Богунського районного суду м. Житомира 
від 20 березня 2025 року правильно скасовано апеляційним судом, повторне його скасування ще й Верховним Судом не вимагається.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Янчук Максим Олександрович, залишити без задоволення.
2.           Постанову Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников