27.10.25
22-ц/812/1280/25
Провадження № 22-ц/812/1280/25         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

20 жовтня 2025 року                                                м. Миколаїв
справа № 490/2645/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О., 
із секретарем – Колосовою О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану його представником – 
адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною,
на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 24 жовтня 2024 року суддею Афоніною С.М., у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
Моторного (транспортного) страхового бюро України 
до ОСОБА_1 
про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У березні 2024 року МТСБУ звернулося до ОСОБА_1 з указаним вище позовом. 
Позивач зазначав, що 12.08.2020 року в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 5351 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП пішохід отримала тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, перелом 6 ребер зліва, відкритий перелом лівого передпліччя, скальпована рана верхньої третьої правої голені та була доставлена до Лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, де померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою слідчого першого слідчого Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, від 27.02.2022 року кримінальне провадження було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 115 КК України. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу BMW 5351 д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована не була. 
Посилаючись на виплату ОСОБА_2 103 544 грн майнового відшкодування, пов`язаного зі смертю ОСОБА_2 , МТСБУ просило стягнути цю суму з ОСОБА_1 .
Відповідач участі у судових засіданнях не приймав, своєї думки щодо позову не висловлював.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2024 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь МТСБУ стягнуто 103 544 грн майнового відшкодування та 3 028 грн судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано правом МТСБУ отримати в порядку регресу сплачене страхове відшкодування з власника чи водія транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Коренко Т.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що у постанові слідчого ДБР від 27.02.2022 року про закриття кримінального провадження міститься висновок про те, що «Дії водія з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП», «Невідповідностей дій автомобіля БМВ вимогам ПДР не виявлено».
Тобто у постанові офіційно вказано на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та наслідками у вигляді смерті пішохода, а отже, відсутній один із необхідних елементів цивільного правопорушення — причинний зв`язок. Без цього відповідальність за статтею 1166 ЦК України є юридично неможливою.
Виплата МТСБУ сама по собі не створює для відповідача автоматичного обов`язку компенсувати відповідну виплату, якщо не доведено, що: шкода дійсно була заподіяна ним, вона є наслідком його протиправної поведінки, регламентна виплата була здійснена на законних підставах саме за обставин, передбачених законом.
Отже, суд першої інстанції не врахував вимоги частини 1 статті 1187 ЦК України, яка передбачає, що відповідальність особи, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки, можлива лише за наявності прямого причинного зв`язку між діями такої особи та заподіяною шкодою. Суд не дослідив, чи був такий причинний зв`язок встановлений, тим більше, що у кримінальному провадженні за фактом ДТП відсутня правова кваліфікація за статтею 286 КК України, і провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Це свідчить про відсутність вини відповідача ОСОБА_1 у настанні шкоди.
Узагальнені доводи інших учасників 
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Циба Д.М. не скористався.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача – адвоката Коренко Т.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що 12.08.2020 року близько 21 год автомобіль BMW 5351 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , рухаючись по пр. Центральному в районі будинку №4 в напрямку від вул. Шосейна в бік вул. Бузника в м. Миколаєві, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, перелом 6 ребер зліва, відкритий перелом лівого передпліччя, скальпована рана верхньої третьої правої голені та була доставлена до Лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, де ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. 
За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань були внесені відомості до ЄРДР за №62020150000000835 від 13.08.2020 року за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 115 КК України. 
Постановою слідчого першого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань від 27.02.2022 року кримінальне провадження за №62020150000000835 було закрито, у зв`язку з відсутністю передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 115 КК України складу кримінальних правопорушень. 
27.06.2022 року Моторно транспортне страхове бюро України сплатило ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» на користь ОСОБА_3 регламентну виплату, пов`язану із смертю ОСОБА_2 у розмірі 103 544 грн (платіжна інструкція №884253).
Позиція апеляційного суду
Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Цивільним кодексом України.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується  у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу  (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася
за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує   у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно п. 39.1. ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
       При вирішенні справи колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21), у якій йдеться про те, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини, тобто перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю
однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
З огляду на викладене, та враховуючи відсутність доказів наявності обставин непереборної сили та умислу потерпілої, колегія суддів доходить висновку про обов`язок відповідача ОСОБА_1 відшкодувати на користь МТСБУ суми майнового відшкодування у повному обсязі - 103 544 грн.
Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Таким чином апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, відповідно до розміру задоволених вимог.
Оскільки апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, понесені ним витрати при поданні апеляційної скарги залишаються за його рахунок.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, залишити без задоволення.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                І.В.Лівінський
Н.О.Шаманська                                                        
---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2025 року