Справа № 348/2724/23 
Провадження № 22-ц/4808/1282/25 
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Мальцевої Є.Є., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Струтинської Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Романка Василя Михайловича на рішення Надвірнянського районного суду від 25 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Максименко О.Ю., присяжних: Купчак Н.М., Дем`янчука Т.Б. в м. Надвірній, повний текст якого складено 02 липня 2025 року, у справі за заявою виконавчого комітету Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області як органу опіки та піклування, заінтересовані особи: Комунальне некомерційне підприємство «Надвірнянська центральна районна лікарня», Погонянський психоневрологічний інтернат Івано-Франківської облдержадміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року виконавчий комітет Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_1 недієздатною.
Заяву мотивував тим, що до Делятинської селищної ради як органу опіки та піклування надійшло колективне звернення жителів АДРЕСА_1 про влаштування ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу.
Опікунською радою встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» від 04.05.2022 №3297, починаючи з 1990 року неодноразово лікувалася з діагнозом параноїдна шизофренія, визнана інвалідом II групи довічно. Фактично з дня смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до цього часу проживає одна. Зі слів сусідів поводиться неадекватно з іншими людьми, погрожує підпалом житлових будинків, наносить шкоду навколишнім господарствам, обзиває нецензурними словами, на зауваження реагує агресивно. Її родичі є пенсіонерами, інколи навідують її, однак вона їх не впускає до свого помешкання. За їх словами ОСОБА_1 не приймає необхідні медичні препарати і з кожним днем її поведінка стає все більше неадекватною та неконтрольованою. Брат ОСОБА_2 1952 року народження та сестра ОСОБА_3 1954 року народження повідомили, що з огляду на свій вік та стан здоров`я не можуть забезпечити сестрі належного догляду, а інших родичів вона не має. Тому просили орган опіки та піклування влаштувати хвору родичку до спеціалізованого медичного закладу.
Інші особи, які б виявили бажання бути опікуном ОСОБА_1 , органу опіки та піклування не відомі.
Таким чином, ОСОБА_1 не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує медичного нагляду, лікування, постійної сторонньої допомоги і контролю, перебуває на обліку у лікаря-психіатра КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради.
Заявник просив визнати ОСОБА_1 недієздатною та влаштувати її до спеціального медичного закладу.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 25 червня 2025 року заявлену вимогу виконавчого комітету Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області щодо влаштування ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу залишено без розгляду. Визнано ОСОБА_1 недієздатною. Встановлено строк дії рішення – два роки.
На вказане рішення представник ОСОБА_1 – адвокат Романко В.М. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що підставою подання заяви та ухвалення оскаржуваного рішення є звернення жителів села про влаштування хворої ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу, оскільки вона неадекватна та агресивна. Водночас, у судовому засіданні цю обставину не було встановлено і належно перевірено, не опитано жодної особи та не надано жодного письмового документа з правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_1 реальної погрози чи будь-якої неадекватної агресивної дії. Також не вислухано і не опитано ОСОБА_1 та не взято до уваги її пояснення та заперечення, зі слів якої вона з сусідами знаходиться у неприязних відносинах через майнові та межові спори, що залишилось поза увагою місцевого суду.
За анамнезом, психічним та психологічним станом виписки з медичної картки амбулаторно хворої ОСОБА_1 №76 від 14.07.2025 Погонянського психоневрологічного інтернату остання «характеризується позитивно, самостійно приймає медичні препарати та не порушує режиму відділення… Орієнтована всебічно правильно, в загальному поведінка добра. Охоче приймає участь у різних заходах. Має власну думку та вміє її висловити. Спостерігається покращення емоційного стану». З огляду на це, скаржник вважає, що відсутні ознаки неадекватності чи агресивності, відсутні будь-які обмеження щодо особистої участі ОСОБА_1 у судових засіданнях та особистому висловленні своїх заперечень.
Також вказує, що заявник подав заяву з метою поміщення хворої ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу. Водночас, її з 19.07.2024 було влаштовано до Погонянського психоневрологічного інтернату, де вона перебуває до цього часу. У зв`язку з цим на час ухвалення судового рішення відпала потреба розглядати цю заяву та відсутня необхідність позбавляти ОСОБА_1 дієздатності. Також зазначає, що у неї є материнський житловий будинок і земельна ділянка, які необхідно охороняти, ремонтувати та належно обслуговувати. А заявник, помістивши ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу, не вжив жодних заходів для збереження її майна і призначення їй опікуна, що є незаконним. Крім цього, у зв`язку з позбавленням ОСОБА_1 дієздатності інші люди зможуть розпоряджатись землею без її згоди та відома, а ОСОБА_1 не зможе навіть захистити своє майно та права.
Стверджує, що сусіди заінтересовані в отриманні землі та майна ОСОБА_1 , а заявник їм у цьому сприяє. Тому позбавлення ОСОБА_1 дієздатності не має на меті забезпечення її особистих немайнових і майнових прав.
Також зазначає, що судовим рішенням визнано ОСОБА_1 недієздатною без визначення мети та опіки. Хоча згідно із законодавством України визнання особи недієздатною автоматично тягне за собою встановлення опіки над нею та призначення опікуна. Відсутній і висновок опікунської ради з цього приводу, належне подання від органу опіки та піклування про призначення опікуна та відсутня мета визнання особи недієздатною.
Просить викликати у судове засідання апеляційного суду та опитати ОСОБА_1 та представника Погонянського психоневрологічного інтернату, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.
Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 – адвокат Романко В.М. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник виконавчого комітету Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та представники заінтересованих осіб: Комунального некомерційного підприємства «Надвірнянська центральна районна лікарня» та Погонянського психоневрологічного інтернату Івано-Франківської облдержадміністрації в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності вказаних учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.08.2023 Делятинською селищною радою Надвірнянського району Івано-Франківської області одержано колективне звернення жителів АДРЕСА_1 щодо влаштування ОСОБА_1 до спеціального закладу (а.с. 15).
Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1664/22 КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» від 04.05.2022 діагноз ОСОБА_1 : параноїдна шизофренія, безперервно-проградієнтний перебіг, афективно-маячний синдром, на фоні дефекту особи за змішаним типом, ремісія «С-Д». Є інвалідом другої групи довічно (а.с. 14).
Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 матеріально-побутові умови задовільні. Під час обстеження ОСОБА_1 зачинилася в будинку, спілкуватися відмовилася, оглянути стан житлового приміщення немає можливості. Зі слів сусідів проживає одна, господарства не веде, виявляє агресивну поведінку стосовно сусідів (а.с. 31).
Начальником Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомлено, що виїздом групи реагування патрульної поліції було надано допомогу медичним працівникам у супроводі до лікувального закладу ОСОБА_1 , яка хворіє розладами психіки (а.с. 19).
Рішенням виконавчого комітету Делятинської селищної ради від 24.10.2023 №226 затверджено висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Делятинської селищної ради про доцільність звернення Делятинською селищною радою як органу опіки та піклування із заявою до суду про визнання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною (а.с. 20-23).
Ухвалою Надвірнянського районного суду від 09 січня 2024 року призначено у справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану ОСОБА_1 .
Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта №46/2025 від 18.02.2025 ОСОБА_1 тривалий час страждає параноїдною шизофренією з безперервно-прогредієнтним перебігом (дебют в 1989 році), що призвело до формування у неї вираженого процесуального (апато-абулічного) дефекту особистості з кінцевим маячним станом та спричинило повну соціальну дезадаптацію підекспертної, про що свідчить стійка прогресуюча негативна симптоматика, відсутність соціальної активності, втрата здатності до самообслуговування - вона самостійно не в змозі задовольняти свої основні життєві потреби, не може висловлювати свої думки, а поведінка є неадекватною обставинам та ситуації. Таким чином результати вищенаведеного аналізу матеріалів справи, медичної документації, співставлення отриманих даних з діагностичними стандартами та діючою в Україні міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду (МКХ-10) свідчать про те, що ОСОБА_1 виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі резидуальної шизофренії, який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 81-84).
З 19.07.2024 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 88), що є юридичною адресою Погонянського психоневрологічного інтернату.
За змістом клопотання Погонянського психоневрологічного інтернату Департаменту соціальної політики Івано-Франківської облдержадміністрації від 12.06.2025 ОСОБА_1 зареєстрована у Погонянському психоневрологічному інтернаті з 19.07.2024 та цей час та перебуває на постійному державному утриманні (а.с. 89-91).
Згідно копії Витягу із Акту огляду у МСЕК №0263392 ОСОБА_1 19.11.2009 надано другу групу інвалідності загального захворювання (діагноз МСЕК: параноїдна шизофренія) довічно (а.с. 131).
Ухвалюючи рішення за результатами розгляду заяви, суд першої інстанції керувався тим, що Висновок судово-психіатричного експерта №42/2025, який було проведено на підставі ухвали суду від 09.01.2024 стосовно ОСОБА_1 , яким підтверджено наведені обставини щодо її психічного здоров`я, є повним та категоричним, не допускає іншого розуміння змісту, ніж зазначений. І з врахуванням наведеного суд доходить переконання про наявність обґрунтованих підстав для визнання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною зі строком строк дії рішення - два роки у відповідності до вимог статті 300 ЦПК України. Щодо заперечень адвоката Романка В.М. в тій частині, що одночасно з питанням про визнання особи недієздатною не вирішується питання про призначення їй опікуна, зазначено, що Виконавчий комітет Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області як орган опіки та піклування не заявляв вимог щодо встановлення опіки над ОСОБА_1 , а згідно практики Верховного Суду законодавством не передбачено обов`язку суду визнання особи недієздатною і призначення опікуна в єдиному судовому процесі. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що наразі ОСОБА_1 влаштована до Погонянського психоневрологічного інтернату. А відповідно до ст. 66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Відтак, суд вважає можливим залишити без розгляду вимогу Виконавчого комітету Делятинської селищної ради щодо влаштування ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу за заявою представника заявника як таку, що втратила свою актуальність на час розгляду справи по суті.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.
Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі №636/398/19 (провадження №61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.
Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання щодо визнання особи недієздатною, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, встановив фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів, висновку експертизи у сукупності, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 недієздатною, оскільки належними та допустимими доказами підтверджено наявність хронічного, стійкого психічного розладу (резидуальної шизофренії), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Посилання представника апелянта на те, що згідно виписки з медичної картки амбулаторної хворої ОСОБА_1 №76 від 14.07.2025 Погонянського психоневрологічного інтернату остання «характеризується позитивно, самостійно приймає медичні препарати та не порушує режиму відділення… Орієнтована всебічно правильно, в загальному поведінка добра. Охоче приймає участь у різних заходах. Має власну думку та вміє її висловити. Спостерігається покращення емоційного стану» не спростовують вищевказаних висновків щодо психічного стану ОСОБА_1 та її діагнозу.
Більше того, у вказаній виписці із медичної картки амбулаторної хворої ОСОБА_1 №76 від 14.07.2025 Погонянського психоневрологічного інтернату зазначено, що ОСОБА_1 «лікування приймає під контролем медичного персоналу… Потребує нагляду та піклування. … Рекомендації: продовжити підтримуючу терапію, догляд та нагляд в умовах Погонянського психоневрологічного інтернату» (а.с. 132).
Доказів на спростовування вказаного захворювання у ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
А посилання на те, що зі слів ОСОБА_1 вона з сусідами знаходиться у неприязних відносинах через майнові та межові спори, також не спростовують наявності у неї психічного захворювання та що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Щодо тверджень представника апелянта, що відсутні будь-які обмеження щодо особистої участі  ОСОБА_1  у судових засіданнях та особистому висловленні своїх заперечень і клопотанні викликати її у судове засідання апеляційного суду, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦПК України питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.
Відповідно, з урахуванням медичних довідок, які містяться в матеріалах справи, Висновку судово-психіатричного експерта №46/2025 від 18.02.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 тривалий час страждає параноїдною шизофренією з безперервно-прогредієнтним перебігом (дебют в 1989 році), що призвело до формування у неї вираженого процесуального (апато-абулічного) дефекту особистості з кінцевим маячним станом та спричинило повну соціальну дезадаптацію під експертної, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик ОСОБА_1 .
Доводи представника апелянта про те, що заявник подав заяву з метою поміщення хворої ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу, а з часу влаштування її до Погонянського психоневрологічного інтернату на час ухвалення судового рішення відпала потреба розглядати цю заяву та відсутня необхідність позбавляти ОСОБА_1 дієздатності, суперечать вищевказаним нормам права, оскільки підставою визнання фізичної особи недієздатною є обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, і таку заяву може подати, в тому числі, заклад з надання психіатричної допомоги.
Що ж стосується доводів представника апелянта про те, що заявник, помістивши ОСОБА_1 до спеціального медичного закладу, не вжив жодних заходів для збереження її майна і призначення їй опікуна, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Частиною першою статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17 (провадження №61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19 (провадження №61-3053св21).
До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування (стаття 65 ЦК України).
У статті 66 ЦК України зазначено, що якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.
Частиною 5 ст. 63 ЦК України передбачено, що фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Ураховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також те, що з 19.07.2024 ОСОБА_1 зареєстрована та перебуває на постійному державному утриманні у Погонянському психоневрологічному інтернаті (а.с. 88, 89-91), відсутність у матеріалах справи подання та/або висновку органу опіки та піклування щодо призначення іншої особи опікуном над нею, доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності рішення суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а фактично зводяться до незгоди з таким.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер спірних правовідносин.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну представника ОСОБА_1 – адвоката Романка Василя Михайловича слід залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 25 червня 2025 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Романка Василя Михайловича залишити без задоволення.
Рішення Надвірнянського районного суду від 25 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 Є.Є. Мальцева
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.