ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
 
20 листопада 2025 року                           
м. Київ                                                         
 
справа № 227/505/24
 
провадження № 61-4223св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Служба у справах дітей Добропільської міської ради Донецької області, орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Базюкевичем Євгеном Вікторовичем, на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року у складі судді Поповича І. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Добропільської міської ради Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ спадкового майна.
 
Позовна заява мотивована тим, щовони з  ОСОБА_4 з 30 квітня 2011 року проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу у її квартирі               за адресою: АДРЕСА_1 . Мають спільну доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час спільного проживання з  ОСОБА_4  однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні притаманні подружжю права та обов`язки, підтримували подружні стосунки, вели спільне домашнє господарство та мали єдиний сімейний бюджет, здійснювали спільні витрати, купували майно в інтересах сім`ї та спільно виховували доньку, разом відпочивали, проводили свята. Також зробили ремонт у квартирі у м. Добропілля Донецької області, спільно придбали побутові речі: телевізор, пральну машину, пилосос, ноутбук, меблі, побутову техніку та інше. У період спільного проживання однією сім`єю ні вона, ні ОСОБА_4 не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. У 2014 році вона змінила прізвище              з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
 
За період спільного проживання ними, як подружжям, у 2012 році був придбаний автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який використовували для сімейних потреб: відвозили доньку до школи, їздили на відпочинок, у м. Добропілля Донецької області. Посилаючись на те, що вказаний автомобіль був придбаний ними спільно за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проте він зареєстрований за ОСОБА_4 , зазначала, що на нього розповсюджується режим спільної сумісної власності.
 
Вказувала, що з 2017 року ОСОБА_4 був призваний до лав Збройних Сил України. У зв`язку із тим, що місце служби ОСОБА_4 було у м. Дніпро, вона та донька вирішили також переїхати у м. Дніпро. 07 грудня 2017 року чоловік знайшов квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та уклав договір її оренди з ОСОБА_8 , де вони разом проживали до вересня 2019 року.
 
У вересні 2018 року їхня з ОСОБА_4 донька ОСОБА_9 була зарахована до першого класу Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 6» Дніпровської міської ради, на теперішній час дитина навчається у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпровської міської ради.
 
27 грудня 2018 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження служби                             в Збройних Силах України, яку проходив на різних посадах. Місце служби його періодично змінювалося. ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . У 2019 році вона з ОСОБА_4 та донькою переїхали в іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . У 2020 році вони придбали квартири АДРЕСА_5 , право власності на яку зареєстрували за матір`ю чоловіка, де вони і на даний час продовжують проживати з донькою.
 
Позивачка зазначала, що у зв`язку із періодичною зміною ОСОБА_4 місця служби, вони також змінювали місце проживання, що обумовлювалося бажанням бути поряд один з одним. Проте основним місцем проживання була квартира                               у м. Добропілля Донецької області. У 2021 році ОСОБА_4 проходив службу                         у м. Сєвєродонецьк та м. Волноваха Донецької області.
 
Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув під час бою проти збройних сил російської федерації у с. Валер`янівка Донецької області, про що її сповістив ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомленням про смерть від 29 березня 2022 року.
 
Зазначала, що 09 червня 2022 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіної О. В. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 та нотаріусом було заведено спадкову справу № 25/2022 (номер у спадковому реєстрі 69361549)                      до майна померлого  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Крім неї та доньки померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулася його мати - ОСОБА_2 .
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд:
- встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з  ОСОБА_4 у період з 30 квітня 2011 року до 27 лютого 2022 року;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначивши її частку у власності на вказаний автомобіль                                    у розмірі 1/2; 
- визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
 
Розпорядженням голови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2024 року «Про зміну територіальної підсудності цивільної справи» вказану цивільну справу передано на розгляд до Олександрівського районного суду Донецької області відповідно до частини четвертої статті 31 ЦПК України.
 
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 13 березня            2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
 
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 21 червня                               2024 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 27 серпня                        2024 року залучено до участі у справі як третю особу орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 30 квітня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимогОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка надала належні та допустимі докази у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження факту спільного проживання разом з померлим  ОСОБА_4 у період з 30 квітня 2011 року                       до 27 лютого 2022 року однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,                  а саме: ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків у визначений нею період часу.
 
Районний суд надав відповідну правову оцінку поданим сторонами доказам, показанням свідків, які між собою узгоджуються, у їх сукупності й вважав доведеним факт спільного проживання ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у вказаний позивачкою період часу.
 
Суд першої інстанції зазначив, що проживання  ОСОБА_1 та померлого                    ОСОБА_4 за різними адресами було зумовлено проходженням останнім                          за життя військової служби. За час спільного проживання як позивачка, так                                         і ОСОБА_4 не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі.
 
Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля марки NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, районний суд дійшов висновку про те, що такі задоволенню не підлягають, оскільки відповідачка ОСОБА_2 надала докази на підтвердження тієї обставини, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 за кошти, які належали йому особисто,  а саме: отримані в якості заробітної плати, отримані від неї в якості подарунку та отримані від продажу автомобіля Audi, який належав йому особисто.
 
Додатковим рішенням Олександрівського районного суду Донецької області                      від 28 листопада 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Базюкевича Є. В., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.
 
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг,                                     з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також ураховуючи клопотання позивачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважав можливим зменшити заявлений розмір витрат на правничу допомогу з 15 000 грн та стягнути з позивачки на користь відповідачки 7 500 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та частково задоволених вимог.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року в частині відмови у задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спадкового майна скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер   ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску,                             VIN: НОМЕР_1 , білого кольору, державний номер НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобілю марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , білого кольору, державний номер НОМЕР_2 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимогОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є правильними, оскільки позивачка довела належними та допустимими доказами факт проживання з  ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 30 квітня 2011 року до дня смерті останнього -                     ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Разом з тим, апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції                        в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю автомобіля та визнанняза позивачкою права власності                                  на 1/2 частину цього автомобіля, оскільки автомобіль марки Nissan Qashqai,                        2011 року випуску був придбаний ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
 
Суд апеляційної інстанції взяв до уваги письмові докази, зокрема, відомості                               з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 , які свідчать про те, що                   на час придбання спірного автомобіля, позивачка працювала та отримувала дохід.
 
Апеляційний суд вважав, шо відповідачами під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на них, не доведено належними та допустимими доказами, що спірний автомобіль був придбаний хоча і за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак за належні  ОСОБА_4 особисті кошти.
 
Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2025 року заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Жури Н. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Додаткове рішення Олександрівського районного суду Донецької області                               від 28 листопада 2024 року скасовано та відмовлено представнику                               ОСОБА_2 - адвокату Базюкевичу Є. В. у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви по 605,60 грн з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги по 908,40 грн з кожного.
 
Установивши, що за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу                ОСОБА_1 задоволено та позов задоволено у повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про скасування додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки у даному випадку у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачки, вона не має відшкодовувати відповідачці витрати на професійну правничу допомогу.
 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, рішення суду першої інстанції від 08 листопада 2024 року скасовано                  в частині відмови у задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спадкового майна та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. Відтак, з відповідачів слід стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі                     по 605,60 грн з кожного за подання позовної заяви та по 908,40 грн з кожного                           за подання апеляційної скарги.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Базюкевич Є. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_1 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У квітні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                 у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                          від 16 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її  представником - адвокатом Базюкевичем Є. В., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 травня 2025 року у задоволенні заяви представника   ОСОБА_2 - адвоката Базюкевича Є. В., про зупинення дії рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Базюкевича Є. В., про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду                                 у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного                                      від 05 травня 2025 року задоволено.
Внесено виправлення в ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року, зазначивши правильно строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У червні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Базюкевичем Є. В., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного встановлення обставин справи, не надали належну правову оцінку поданим нею доказам та дійшли помилково висновку про задоволення позову  ОСОБА_1 .
 
Вважає, що факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може підтверджуватися виключно показаннями свідків без надання інших доказів існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, побуту та придбання майна за спільні сумісні кошти.
 
Посилається на те, що судами не були враховані докази у справі, які підтверджують факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 станом на 30 квітня 2011 року і пізніше, за різними адресами. Зокрема, ОСОБА_4 проживав разом із батьками, а після народження дитини - визнав себе батьком, був зазначений                         у свідоцтві про народження, брав участь у витратах на її утримання, проте однією сім'єю разом із позивачкою непроживав таспільного бюджету, господарства з нею не мав.
 
Зазначає, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_4 , отримані ним після продажу іншого автомобіля, та на кошти, які  ОСОБА_2 йому подарувала, оскільки 30 жовтня 2011 року вона отримала за місцем роботи фінансову допомогу у розмірі 39 500 грн, що становить 5 000 доларів США, тобто половину від вартості автомобіля.
 
Крім того, судом першої інстанції не залучено до участі у справі як третю особу належний орган опіки та піклування за місцем проживання малолітньої                     ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Дніпро. На думку заявника, позивачка та суд не вжили заходів для належного захисту прав дитини, залучивши до участі у справі неналежний орган опіки та піклування.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_2 - адвокат Базюкевич Є. В. вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, від 03 липня  2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі                                           № 466/3769/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17, від 21 вересня 2022 рок у справі № 760/20948/16-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої        статті 389 ЦПК України.
 
Також представник ОСОБА_2 - адвокат Базюкевич Є. В. зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною першою та третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; не дослідив зібрані у справі докази; встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4                          частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області                  14 січня 2014 року ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (том 1, а. с. 10).
 
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого                 24 жовтня 2023 року Добропільським МВ ГУ МВС України в Донецькій області                 ОСОБА_1 з 02 липня 2002 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1  (том 1, а. с. 6-7).
 
ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження                серії НОМЕР_5 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану                                     по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (том 1, а. с. 9).
 
Листом від 17 жовтня 2022 року за № 590/13/22/22 Добропільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області повідомив, що за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян актові записи про шлюб відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виявлено. Перевірку наявності актових записів про шлюб в Реєстрі проведено                       з 30 вересня 2011 року до 27 лютого 2022 року (том 1, а. с. 8).
 
ОСОБА_11 з 19 червня 2017 року перебував на службі у Збройних Силах України, що підтверджується копією картки військового обліку в/ч НОМЕР_6 , контрактом про проходження ОСОБА_12 військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 27 грудня 2018 року, витягами з наказів                      від 16 квітня 2019 року № 79, від 25 січня 2021 року № 15, від 27 січня 2021 року                     № 27. ОСОБА_11 проходив службу у АДРЕСА_6 (том 1, а. с. 21, 18-19, 21, 24, 25).
 
07 грудня 2017 року та 24 вересня 2019 року ОСОБА_4 укладалися договори оренди квартир у АДРЕСА_2                       та АДРЕСА_4 (том 1, а. с. 12, 22-23).
 
Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання від 31 січня 2019 року № 02.3-24/1458 місце проживання ОСОБА_13 зареєстровано за адресою:                           АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 20).
 
Згідно з характеристикою нa дитину ОСОБА_5 . Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 6» Дніпровської міської ради від 27 лютого              2022 року № 424 ОСОБА_14 навчалася у школі з першого по третій класи                   2018-2021 роки. Під час навчання проживала з батьками ОСОБА_12 та                ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_7 (том 1, а. с. 13).
 
Відповідно до характеристики нa дитину ОСОБА_5 . Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпровської міської ради               ОСОБА_14 навчається у закладі з 4 класу. Дитина виховувалася у повній сім`ї             (том 1, а. с. 14).
 
Згідно з копією довідки директора Приватного підприємства «Добропільської ремонтно-експлуатаційної служби «Південний» від 16 березня 2022 року, виданій ОСОБА_1 . ОСОБА_4 мешкав спільно з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтвердили сусіди:                     ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (том 1, а. с. 26).
 
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Волноваха Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданим повторно 17 березня 2022 року Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 520 (том 1, а. с. 24).
 
Відповідно до копії повідомлення про смерть начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29 березня 2022 року № 13 ОСОБА_11 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час бою проти збройних сил російської федерації за с. Валер`янівка Донецької області. Повідомлення направлено на ім`я ОСОБА_1 та у ньому зазначено: вручено дружині ОСОБА_1 (том 1, а. с. 25).
 
Згідно з копією письмових пояснень ОСОБА_17 від 21 квітня 2022 року сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_18 разом зі своєю донькою ОСОБА_19 у період                             з 24 вересня 2019 року до 24 червня 2020 року проживали в її квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Вона давно знайома                                       з цією сім`єю і вони періодично спілкувалися, до переїзду в її квартиру, оскільки вони у період з 07 грудня 2017 року до 24 вересня 2019 року проживали за адресою:                          АДРЕСА_2 , що є поверхом нижче                             (том 1, а. с. 29)
 
Відповідно до копії письмових пояснень ОСОБА_20 від 07 травня 2022 року сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_18 разом зі своєю донькою ОСОБА_19 з 25 червня 2020 року проживали у АДРЕСА_7 . Вона                                        є мешканцем квартири АДРЕСА_8 цього ж будинку (том 1, а. с. 30).
 
Згідно з копією письмових пояснень ОСОБА_21 від 07 травня 2022 року сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_18 разом зі своєю донькою ОСОБА_19 з 25 червня 2020 року проживали у АДРЕСА_7 . Він                                        є мешканцем квартири АДРЕСА_9 цього ж будинку (том 1, а. с. 33).
 
У письмових пояснень ОСОБА_3 (дядька ОСОБА_4 ) від 20 березня                    2025 року він стверджує, що ОСОБА_22 проживав у цивільному шлюбі                                          з ОСОБА_23 , у яких є спільна донька ОСОБА_19 , 2012 року народження. Вони проживали у АДРЕСА_1 , а потім у АДРЕСА_7 - за місцем служби ОСОБА_4                           (том 1, а. с. 36).
 
Відповідно до квитанцій про перерахування коштів ОСОБА_11 перераховував ОСОБА_1 грошові кошти (том 1, а. с. 37-44).
 
До матеріалів справи додано фотографії ОСОБА_13 разом з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_24 під час відпочинку,зроблені у 2018-2021 роках; копії квитанцій про переказ коштів, відправником яких зазначено ОСОБА_13 ,                               а одержувачем ОСОБА_1 (том 1, а. с. 37-44; 45-49).
 
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8                    від 14 лютого 2012 року автомобіль «Nissan Qashqai», реєстраційний номер  НОМЕР_9 , зареєстрований за ОСОБА_12 (том 1, а. с. 50).
 
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 01 кварталу 2011 року до 04 кварталу 2012 року, та з 01 кварталу 2017 року до                   04 квартал 2018 року ОСОБА_1 працювала та отримувала заробітну плату.                        За період з 02 до 04 кварталу 2011 року їй була нарахована заробітна плата                                 у загальному розмірі 42 551,71 грн (том 1, а. с. 50-51).
 
09 червня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О. В.заведено спадкову справу № 25/2022 (номер у спадковому реєстрі 69361549) до майна померлого  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ,                           що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 09 червня 2022 року № 69164813 (том 1, а. с. 52)
 
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 , виданим 05 вересня                 2022 року Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану                   у Покровському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_25 (батько  ОСОБА_4 )                          (том 1, а. с. 53).
 
Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 20 вересня 2022 року № 70081820 20 вересня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рижковим О. О. заведено спадкову справу № 22/2022 (номер у спадковому реєстрі 69703199) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7                 ОСОБА_25 (том 1, а. с. 54).
 
Згідно з копією довідки Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області від 08 червня 2023 року у справах приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рижкова О. О. за 2022 рік зберігається спадкова справа щодо спадкового майна ОСОБА_25 ,померлого  ІНФОРМАЦІЯ_7  за  № 22/2022, де малолітня ОСОБА_14 , 2012 року народження, є спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення (том 1, а. с. 58).
 
Відповідно до копії наказу від 31 жовтня 2011 року ОСОБА_2 отримала премію у розмірі 39 524,08 грн (том 1, а. с.118 зворот, 119).
 
Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» від 14 березня 2023 року № 1/484,від 03 березня 2023 року № 33 сукупний заробіток ОСОБА_13 за період з січня до жовтня 2011 року без вирахування обов`язкових платежів становив 59 343,91 грн та за період з листопада 2011 року до лютого 2012 року - 25 375, 90 грн (том 1, а. с.119 зворот, 120).
 
Згідно з листом регіонального сервісного центра ГСЦ MBC у Донецькій області                       від 06 лютого 2023 року відповідно до обліків Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були зареєстровані:
- транспортний засіб марки «AUDI», моделі A4, 1995 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_11 , у період з 03 жовтня 2009 року до 11 жовтня 2012 року;
- транспортний засіб марки «Nissan», моделі «Qashqai», 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований з 23 листопада 2011 року (том 1, а. с. 120 зворот).
 
Відповідно до копії спадкової справи № 22/2022, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рижковим О. О. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_25 . iз заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися:  ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_14 , ОСОБА_26 (мати померлого) ОСОБА_2 (дружина померлого) (том 1, а. с. 167-187).
 
Згідно з копією спадкової справи № 25/2024, заведеної приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Клепановою О. А. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_26 . iз заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 (том 1, а. с. 189-223).
 
Відповідно до копії спадкової справи № 25/2022, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О. В.до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . iз заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися:  ОСОБА_1 , ОСОБА_25 (батько померлого), ОСОБА_2                         (мати померлого). Крім того, спадкоємцем є також малолітня донька померлого - ОСОБА_5 , 2012 року народження (том 2, а. с. 1-44).
 
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2023 року у справі № 227/1280/22 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1                 та ОСОБА_4 з 30 квітня 2011 року до 27 лютого 2022 року.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлого                 ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску,                                           VIN: НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобілю Nissan Qashqai, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (том 2, а. с. 163-165).
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року у справі                      № 227/1280/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Базюкевичем Є. В., задоволено.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня  2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції від 26 грудня 2023 року у справі № 227/1280/22 мотивована тим, що ОСОБА_1 пред`явила позов без залучення всіх обов`язкових відповідачів, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні. Апеляційним судом роз`яснено, що позивачка не позбавлена права на звернення до суду із позовними вимогами до належних відповідачів (том 2, а. с. 166-167).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                      статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою                   статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Базюкевичем Є. В., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                    з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                         і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції в нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу                   (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
 
Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
 
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або                      в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
 
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження                              № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);                       2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
 
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
 
Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
 
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
 
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
 
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно,            за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
 
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
 
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
 
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
 
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. 
 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня                       2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого             2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) та інших.
 
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (див.: постанову Верховного Суду                 від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
 
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі                                    № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня           2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
 
Частина друга статті 328 ЦК України передбачає презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, зокрема, якщо інше прямо не випливає із закону. Інше передбачене статтею 60 СК України, згідно з якою будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном                         (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року                             у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) постанову Верховного Суду                від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17 (провадження № 61-38303св18)).
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої                                                   статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування              (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка довела належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки                                з  ОСОБА_4 , ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю у період   з 30 квітня 2011 року до 27 лютого 2022 року.
 
Натомість відповідачі не спростували належними та допустимими доказами обставини, які вказують на наявність протягом вказаного періоду встановлених між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відносин, притаманних подружжю, та їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
 
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 з посиланням на правові висновки Верховного Суду про те, що факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може підтверджуватися виключно показаннями свідків без надання інших доказів, не спростовує правильність оскаржуваних судових рішень, оскільки вони побудовані не лише на показаннях свідків,                                    а й на інших письмових доказах, які були оцінені судами в сукупності та на підставі яких були ухвалені оскаржувані судові рішення.
 
Ураховуючи, що на час придбання спірного автомобіля ОСОБА_1 та                                    ОСОБА_4 проживали однією сім`єюяк чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а відповідачі не довели, що спірне майно придбавалося за особисті кошти                 ОСОБА_4 , апеляціний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний автомобіль є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а тому позивачці належить 1/2 частина зазначеного майна.
 
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 про те, що спірний автомобіль є приватною власністю  ОСОБА_4 ,заявником доведено не було, тобто нею не спростовано презумпцію спільності вказаного майна подружжя.
 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо незалучення до участі                  у справі як третьої особи належного органу опіки та піклування за місцем проживання малолітньої  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки під час розгляду справи судами жодна зі сторін клопотання про залучення іншого органу опіки та піклування, ніж залученого судом не заявляла. При цьому при ухваленні оскаржуваних судових рішень питання щодо порушення прав малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судами не вирішувалося.
 
Доводи заявника у поданій нею касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                         від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі  № 554/8023/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 06 квітня              2020 року у справі № 738/1452/17, від 21 вересня 2022 рок у справі                                                  № 760/20948/16-ц, є безпідставними, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Усі доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій належно досліджено всі зібрані у справі докази та надано їм правильну правову оцінку, отже, спір вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення,                    а рішення суду першої інстанції в нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені                 у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Базюкевичем Євгеном Вікторовичем,залишити без задоволення.
 
Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року в нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник