КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №760/560/25                                                                                         Головуючий у І інстанції - Бурлака О.В.
апеляційне провадження №33/824/4035/2025                                            Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
15 вересня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , переглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва  від 22 травня 2025 року, якою
 
                                                                          ОСОБА_1 ,
                                                                         ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                                                         громадянина України,
  який проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 ,
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, та закрито провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення,-
 
установив:
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №827862,21 жовтня 2024 року о 19 год 20 хв, ОСОБА_1 , в м. Києві по проспекту Берестейський, 20, керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia A5», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості до самої зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, що призвело до матеріальних збитків та пошкодження майна, також водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Крім того, відповідно до протоколу серії ЕПР1 №294081, ОСОБА_1 21 жовтня 2024 року, о 19 год 20 хв, в м. Києві по проспекту Берестейський, 20, керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia A5», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва  від 22 травня 2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції, в зазначеній частині, скасувати, та провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт його перебування в момент ДТП, після ДТП, та за фактом прибуття працівників поліції за місцем виклику у стані алкогольного сп`яніння, а також наявність ознак алкогольного сп`яніння або керування останнім транспортним засобом у відповідному стані.
Вказує, що результати лабораторних досліджень №1494 та №4117, складені КНП «КМНКЛ «Соціотерапія»  22 жовтня 2024 року - на наступний день після ДТП, встановити з них дату забору матеріалів неможливо, дані результати стосуються лиш сечі, результатів аналізу крові взагалі нема у матеріалах. При цьому, біологічні зразки на стан алкогольного сп`яніння  відбираються не пізніше двох годин після події/правопорушення.
 Сечу на аналіз 21 жовтня він не здавав, здавав він її вже у лікарні 22 жовтня, на наступний день після ДТП, що не може слугувати доказом того, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП. 
Наголошує, що огляд його на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій, у порядку, визначеному чинним законодавством, взагалі не проводився ні представниками поліції, ні у медичному закладі.
Апелянт просить також поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва  від 22 травня 2025 року, посилаючись на те, що він терміново проходив ВЛК у селищі Теплик, Гайсинського району, Вінницької області, а потім, прибувши до м. Києва, після проходження ВЛК (24 червня 2025 року) він одразу прибув до суду першої інстанції, та 26 червня 2025 року отримав наручно повний текст оскаржуваної постанови.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 пропущений строк, оскільки пропущений він був з поважних причин.
В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах адміністративної справи доказах.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте,  вимоги вказаного пункту Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 дотримано не було.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
-у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №294081 від 08 квітня 2025 року, у якому викладені встановлені судом обставини; 
-у висновку лікаря КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеному 21 жовтня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння; 
-у результаті лабораторного дослідження №1494, №4117 від 22 жовтня 2024 року, згідно якого у ОСОБА_1 було виявлено в сечі 2,94% еталону та позитивний результат на місткість амфетаміну; 
-у акті КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеному 21 жовтня 2024 року №003429.
ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії працівників поліції, які складали протокол, не визнано протиправними у передбачений законом спосіб.
Отже, вище перелічені докази узгоджуються між собою, підстав для сумнівів у їх достовірності апеляційний суд не вбачає, що в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт його перебування в момент ДТП, після ДТП, та за фактом прибуття працівників поліції за місцем виклику у стані алкогольного сп`яніння, а також наявність ознак алкогольного сп`яніння або керування останнім транспортним засобом у відповідному стані, вважаю безпідставними з огляду на наступне.
Згідно абз. 1 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з інструкцією про порядок направлення для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України №114/38/15-36-18 від 24 лютого 1995 року).
Згідно абз. 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
У матеріалах справи містяться докази, що підтверджують вину  ОСОБА_1 , а саме: висновок лікаря КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений 21 жовтня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Крім того, за результатом лабораторного дослідження №1494, №4117 від 22 жовтня 2024 року у ОСОБА_1 було виявлено в сечі 2,94% еталону та позитивний результат на місткість амфетаміну.
Таким чином, будь-яких обґрунтованих доказів, які б спростували обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а також вказані у висновку, щодо результатів медичного огляду, суду надано не було.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Апеляційний суд також враховує те, що в своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування, в зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.  
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва  від 22 травня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                                                               К.П. Приходько