ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11056/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Білак С.В.,     

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року в адміністративній справі №280/11056/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.12.2024, просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.08.2024 №084650011645 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення як педагогічному працівнику, яка працювала на посадах, що дають право на вислугу років та вихід на пенсію за віком відповідно до п. 7-1   Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи з 15.08.1986 по 19.12.1994 на посаді вчителя математики-фізики в СШ №25, з 16.12.1998 по 06.10.2003 на посаді керівника гуртків в Мелітопольському міському центрі дитячого та юнацького туризму, з 06.10.2003 по 23.08.2005 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в Мелітопольській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №25 Мелітопольської міської ради Запорізької області, з 23.08.2005 по теперішній час на посаді директора Мелітопольської гімназії №4 Мелітопольської міської ради Запорізької області, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 визначену п. 7-1   Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.08.2024 №084650011645 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1   Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1   розділу XV «При кінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди її роботи з 15.08.1986 по 19.12.1994 на посаді вчителя математики-фізики в СШ №25, з 16.12.1998 по 06.10.2003 на посаді керівника гуртків в Мелітопольському міському центрі дитячого та юнацького туризму, з 06.10.2003 по 23.08.2005 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в Мелітопольській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №25 Мелітопольської міської ради Запорізької області, з 23.08.2005 по 31.01.2024 на посаді директора Мелітопольської гімназії №4 Мелітопольської міської ради Запорізької області;
-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1   розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-в решті позовних вимог відмовив;
-стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Відділом перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуто заяву №5988 від 19.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про перерахунок пенсії - зміна надбавки (одноразова грошова допомога в розмірі 10- ти пенсій). Відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (п.7.1 Прикінцевих положень), педагогічні працівники, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, та виходять на пенсію за віком, мають право на виплату грошової допомоги у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення. Грошова допомога надається за умов, якщо страховий стаж на зазначених посадах становить 30 років для жінок. Порядок обчислення страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги та її виплати, затверджено постановою Кабінсту Міністрів України від 2.11.2011 № 1191. Згідно з Порядком №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 року № 1788 - XII, що передбачено зокрема Переліком №909 (перелік закладів і установ освіти, охорони здоров?я та соціально захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою КМУ №909 від 04.11.1993 р.) Згідно з даними електронної пенсійної справи та доданих до заяви документів, а саме довідки №03-06/242 від 13.05.2024 року, свідчить про неможливість зарахування до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислуту років відповідно до пунктів «е» - «» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 - XII, що передбачено зокрема Переліком №909, так як в довідці №03-06/242 від 13.05.2024, відсутня інформація про відпустки без збереження заробітної плати до 2012 року та підстава видачі довідки це скан.копії трудової книжки ОСОБА_1 , особових рахунків з програмного комплексу з бухгалтерського обліку «Crystal Finance Millennium» за період з 01.09.2012 року по теперішній час, що не є підставою для підтвердження стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Враховуючи зазначене, гр. ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії. Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов?язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "є - ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-1V будь-якого іншого виду пенсії.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог   ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 30.01.2024 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
19.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії – зміна надбавки (одноразова грошова допомога в розмірі 10-ти пенсій).
З урахуванням вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого   постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, органом, що приймав рішення за заявою про призначення грошової допомоги, визначено ГУ ПФУ в Харківській області.
Так, рішенням відповідача від 27.08.2024 № 084650011645 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії із посиланням на те, що згідно з даними електронної пенсійної справи та доданих до заяви документів, а саме довідки №03-06/242 від 13.05.2024, свідчить про неможливість зарахування до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж»   ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, що передбачено зокрема Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим   Постановою КМУ №909 від 04.11.1993, так як в довідці №03-06/242 від 13.05.2024, оскільки відсутня інформація про відпустки без збереження заробітної плати до 2012 року та підстава видачі довідки це сканкопії трудової книжки ОСОБА_1 , особових рахунків з програмного комплексу з бухгалтерського обліку "Crystal Finance Millennium" за період з 01.09.2012 по теперішній час, що не є підставою для підтвердження стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Не погоджуючись із рішенням відповідача щодо нарахування та виплати їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у відповідності до п.7-1 розділу   ХV   Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на день призначення пенсії за віком, позивач звернулась із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача у спірному рішенні про те, що при обчисленні спеціального стажу для призначення пенсій за вислугу років враховується не більше 1 місяця в рік тривалості відпустки без збереження заробітної плати суд не приймає до уваги, оскільки таке твердження суперечить положенням   Закону № 1058-IV   та Порядку №1191. Порядком №1191 не передбачено виключення з періодів роботи періодів перебування працівника у відпустці без збереження заробітної плати, а також не передбачено необхідності надання документів про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати. Під час перебування позивача у короткотермінових відпустках без збереження заробітної плати ОСОБА_1 продовжувала перебувати у трудових відносинах із роботодавцем, а тому зазначені періоди, за їх наявності, мають бути включені до спеціального страхового стажу. Правові підстави для виключення цих періодів із спеціального стажу відсутні. Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що періоди роботи позивача з 15.08.1986 по 19.12.1994, з 16.12.1998 по 06.10.2003, з 06.10.2003 по 23.08.2005, з 23.08.2005 по 31.01.2024 (стаж станом на дату призначення пенсії за віком) входять до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років, а відтак відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу зазначенні періоди.
Колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та Законами України.
Відповідно до ч.1   ст.46 Конституції України   громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1   статті 92 Конституції України   основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
За приписами пункту 7-1   Прикінцевих положень Закону №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого   статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж»   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1   розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений   постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191   (далі Порядок).
Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого   статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж»   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   будь-якого іншого виду пенсії.
Синтаксичний аналіз пункту 7-1   розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
За змістом вказаної норми отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17) зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії.
У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а Верховний Суд також зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"   статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"   і мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) за змістом наведених норм законодавства доходить до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до   Закону № 1058-IV   будь-якого іншого виду пенсії. Водночас, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого   статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
У постанові від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції   Закону №1058   станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.
Колегія суддів зазначила, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу   Прикінцеві положення Закону №1058-IV   грошової допомоги при виході на пенсію по   Закону №1058-IV   особа має дотриматись таких вимог:
- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції   Закону №1058   станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.
За даними, що містяться в паспорті громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 60 років, що відповідно до   ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   у сукупності з наявністю страхового стажу 30 років, є умовою призначення пенсії за віком.
Відповідно до інформації про страховий стаж, що міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , позивач працювала:
з 15.08.1986 по 19.12.1994   на посаді вчителя математики   фізики в СШ №25 м. Мелітополя (записи №№1, 2);
з 16.12.1998 по 06.10.2003   на посаді керівника гуртків в Мелітопольському міському центрі дитячого та юнацького туризму (записи №№6, 7);
з 06.10.2003 по 23.08.2005   на посаді заступника директора з НВР в Мелітопольській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №25 Мелітопольської міської ради Запорізької області (№№8, 9);
з 23.08.2005 по теперішній час працює на посаді директора Мелітопольської гімназії №4 Мелітопольської міської ради Запорізької області (записи №№10-15).
Вказані періоди додатково підтверджуються довідкою Управління освіти Мелітопольської міської ради Запорізької області №03-06/242 від 13.05.2024.
Пункти "е" - "ж"   статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»   визначають окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років. Зокрема право на пенсію за вислугу років мають: «е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України…»
Вказані посади, на яких працювала позивачка, передбачені переліком посад, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1   розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», яка затверджена   Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909   (далі   Перелік №909).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що освітні заклади, в яких працювала позивач, відносяться до освітніх закладів, визначених у Переліку №909.
Згідно з положеннями   статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року   за   №1788-ХІІ   (надалі- Закон №1788- XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку №22-1, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637   (далі   Порядок №22-1) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Поряд з цим, ГУ ПФУ в Харківській області жодних зауважень щодо записів трудової книжки тощо не зазначає. Відповідачем не заперечується зайнятість позивача у спірний період на посадах, передбачених відповідним Переліком та віднесених до категорії працівники освіти.
Так, загальний страховий стаж позивача станом на 01.06.2024 складає 41 рік 11 місяців 14 днів. При цьому, з рішення №084650011645 від 03.06.2024 вбачається, що спірні періоди роботи позивача з 15.08.1986 по 19.12.1994 на посаді вчителя математики-фізики в СШ №25, з 16.12.1998 по 06.10.2003 на посаді керівника гуртків в Мелітопольському міському центрі дитячого та юнацького туризму, з 06.10.2003 по 23.08.2005 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в Мелітопольській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №25 Мелітопольської міської ради Запорізької області, з 23.08.2005 по 31.01.2024 на посаді директора Мелітопольської гімназії №4 Мелітопольської міської ради Запорізької області були враховані до страхового стажу позивача.
Доводи відповідача у спірному рішенні про те, що при обчисленні спеціального стажу для призначення пенсій за вислугу років враховується не більше 1 місяця в рік тривалості відпустки без збереження заробітної плати суд не приймає до уваги, оскільки таке твердження суперечить положенням   Закону № 1058-IV   та Порядку №1191.
Колегія суддів зазначає, що Порядком №1191 не передбачено виключення з періодів роботи періодів перебування працівника у відпустці без збереження заробітної плати, а також не передбачено необхідності надання документів про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати.
Під час перебування позивача у короткотермінових відпустках без збереження заробітної плати ОСОБА_1 продовжувала перебувати у трудових відносинах із роботодавцем, а тому зазначені періоди, за їх наявності, мають бути включені до спеціального страхового стажу. Правові підстави для виключення цих періодів із спеціального стажу відсутні.
Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що періоди роботи позивача з 15.08.1986 по 19.12.1994, з 16.12.1998 по 06.10.2003, з 06.10.2003 по 23.08.2005, з 23.08.2005 по 31.01.2024 (стаж станом на дату призначення пенсії за віком) входять до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років, а відтак відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу зазначенні періоди.
Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області дійшло помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.08.2024 №084650011645 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1   Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наслідком чого є його скасування.
Як наслідок суд дійшов правильного висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1   розділу XV «При кінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди її роботи з 15.08.1986 по 19.12.1994 на посаді вчителя математики-фізики в СШ №25, з 16.12.1998 по 06.10.2003 на посаді керівника гуртків в Мелітопольському міському центрі дитячого та юнацького туризму, з 06.10.2003 по 23.08.2005 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в Мелітопольській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №25 Мелітопольської міської ради Запорізької області, з 23.08.2005 по 31.01.2024 на посаді директора Мелітопольської гімназії №4 Мелітопольської міської ради Запорізької області.
Водночас, враховуючи той факт, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не розглянуто питання призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1   Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а лише надано правову оцінку наявності спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, є правильним висновок суду про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1   розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ч. 1   ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1   статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України   за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4   статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст.   311,   315,   316,   321,   322,   327,   328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року в адміністративній справі №280/11056/24 – залишити без задоволення
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року в адміністративній справі №280/11056/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 
                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      С.В. Білак