ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 вересня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 523/2192/14-ц
провадження № 61-16147св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого  -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,	Гулька Б. І.,  Лідовця Р. А.,  	
 
учасники справи:
 
заявник (стягувач)- Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
 
заінтересовані особи (боржники): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року у складі судді Кисельова В. К. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Дришлюка А. І., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У серпні 2023 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 17 513,55 дол. США, що в еквіваленті станом на 03 лютого 2014 року становить 139 985,81 грн, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами у розмірі 3 335,20 дол. США, що в еквіваленті станом на 03 лютого 2014 року становить 26 658,25 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7 742,43 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1 810,80 грн. 
Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 
1 761,97 грн, у рівних частках, тобто по 578,32 грн з кожного.
Виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц, що виданий Суворовським районним судом м. Одеси на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року, було направлено на примусове виконання до Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі (далі - Суворовський ВДВС у м. Одесі).
Постановою державного виконавця від 29 червня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 виконавчий лист від 21 травня 2015 року 
№ 523/2192/14-ц було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». 
20 березня 2017 року банк повторно направив виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц на примусове виконання до Першого Суворовського ВДВС м. Одеса Головного територіального управляння юстиції в Одеській області (далі - Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області).
Надалі представники АТ «УкрСиббанк» неодноразово зверталися до відділів ДВС засобами телефонного та поштового зв`язку, однак відомостей щодо руху виконавчого провадження та місцезнаходження виконавчих документів 
від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц не отримали. 
20 червня 2018 року банк звернувся до Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області із клопотанням про надання інформації щодо місцезнаходження виконавчих документів від 21 травня 2015 № 523/2192/14-ц. Відповіді на зазначене клопотання АТ «УкрСиббанк» не отримало. 
Із аналогічними клопотаннями АТ «УкрСиббанк» зверталося до Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області 06 березня 2019 року, 29 жовтня 2020 року, 31 травня 2021 року, 10 лютого 2022 року та 26 травня 2023 року.
05 червня 2023 року Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Суворовський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) повідомив банк про те, що згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) станом на 02 червня 2023 року встановлено, що до відділу на примусове виконання виконавчий лист № 523/2192/14-ц, виданий 21 травня 2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в загальному розмірі 17 513,55 дол. США та судового збору в сумі 578,32 грн з кожного, де боржником була зазначена ОСОБА_1 не надходив.
У квітні 2017 pоку, справу для супроводу передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Дельта М» (далі - ТОВ «Юридична фірма «Дельта М»), адреса для листування якої: просп. Гагаріна, 23 (після перейменування просп. Л. Каденюка), а/с 57, м. Київ, 02094. Оригінал виконавчого документа на зазначену адресу не надходив.  
Наведене дає підстави для висновку про те, що виконавчий документ було втрачено, що спричинило пропуск строку для його повторного пред`явлення до виконання. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року у справі № 523/2192/14-ц фактично не виконано, а через втрату відділами державної виконавчої служби оригіналу виконавчого листа від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц щодо ОСОБА_1 , AT «УкрСиббанк» фактично позбавлене можливості здійснити процедуру повторного звернення рішення суду до примусового виконання.
Посилаючись на наведене, АТ «УкрСиббанк» просило суд визнати причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та поновити пропущений строк для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 
та ОСОБА_2 заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 
17 513,55 дол. США, що в еквіваленті станом на 03 лютого 2014 року становить 
139 985,81 грн, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами у розмірі 3 335,20 дол. США, що в еквіваленті станом 
на 03 лютого 2014 року становить 26 658,25 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7 742,43 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 
1 810,80 грн; видати дублікат виконавчого листа від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц.
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, заяву АТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення. 
Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що АТ «УкрСиббанк», яке є юридичною особою, зобов`язане забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами. Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення всіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, банк не надав.
Починаючи з 2018 року і до 2023 року АТ «УкрСиббанк» неодноразово зверталося до Суворовського відділу ДВС із запитами про місцезнаходження виконавчого листа при цьому, банк посилався на те, що лише у 2023 році вони отримали відповідь на їхні запити.
Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Незважаючи на те, що на запити банку не находило інформації, представники АТ «УкрСиббанк» протягом п`яти років жодного разу не звернулися до суду зі скаргою на дії державних виконавців Суворовського відділу ДВС.
Заявник не надав належних та допустимих доказів, які давали б підстави для висновку про поважність причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, наявність обставин, які унеможливлювали вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, банк не довів.
Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що оскільки строк пред`явлення виконавчого листа № 523/2192/14-ц сплив як до введення карантинних обмежень, які ніяким чином не вплинули на виконання обов`язків органів державної влади, так і до введення воєнного стану в Україні, доказів переривання такого строку суду не надано, а тому на час звернення АТ «УкрСиббанк» до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув, а належні та достатні докази поважності причин такого пропуску відсутні.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи  
У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, банк просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви АТ «УкрСиббанк». 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи заяву АТ «УкрСиббанк», суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що постановою державного виконавця Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області виконавчий документ від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц було повернено стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 66XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 66XIV). 
 
Закон України від 03 червня 2014 року № 1304- VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304- VІІ), який втратив чинність 21 квітня 2021 року, поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» (далі Закон № 1381-ІХ), тобто до 23 вересня 2021 року. 
 
Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа АТ «УкрСиббанк» звернулося 03 серпня 2023 року.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № № 1404-VIII) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. 
 
На момент винесення державним виконавцем Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області постанови від 29 червня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника діяв Закон № 1304- VІІ, яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.
 
23 квітня 2021 року пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1381-ІХ передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року. 
 
На час звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа строк дії заборони, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», закінчився 23 вересня 2021 року, а отже строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання спливає 23 вересня 2024 року. 
 
Суди попередніх інстанцій не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 2-5827/2010, про те, що після переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з пред`явленням, перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, та висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19, згідно з яким повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення його до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Суди не перевірили доводи АТ «УкрСиббанк» щодо переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви банку, посилаючись на те, що строк для пред`явлення виконавчого документа закінчився. 
 
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові 
від 24 січня 2024 року у справі № 182/4087/13-ц. 
 
Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10).
 
Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що невиконання відділом ДВС визначених законом обов`язків та його системна бездіяльність, зокрема щодо неповідомлення стягувача про дії у виконавчому провадженні, не повинні бути компенсовані шляхом втрати ним права на виконання судового рішення. 
 
Оригінал виконавчого документа ані на адресу місцезнаходження АТ «УкрСиббанк», ані на адресу для листування не надходив. Матеріали справи не містять доказів направлення відділом ДВС оригіналу виконавчого листа стягувачу. 
 
Належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Отже, факт відсутності виконавчого документа у заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2- 6471/06 (провадження № 61-11034св19).
 
Таким чином, факт відсутності виконавчого документа у заявника та в органі ДВС вказує на те, що його було втрачено. 
 
Необґрунтована відмова у видачі виконавчого листа фактично унеможливлює виконання ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили. 
 
У січні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шепель В. С., у якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 04 грудня 2024 року касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року в частині вирішення вимог заяви щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено. 
Відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року в частині вирішення вимог заявищодо видачі дубліката виконавчого листа з підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано з Суворовського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи № 523/2195/14-ц; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
У січні 2025 року матеріали справи № 523/2195/14-ц надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3  частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 
від 12 травня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 17 513,55 дол. США, що в еквіваленті станом на 03 лютого 2014 року становить 139 985,81 грн, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами у розмірі 3 335,20 дол. США, що в еквіваленті станом на 03 лютого 2014 року становить 26 658,25 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7 742,43 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1 810,80 грн. 
Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 
1 761,97 грн, у рівних частках, тобто по 578,32 грн з кожного.
15 травня 2015 року на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року у справі № 523/2192/14-ц були видані виконавчі листи щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості згідно з рішенням суду, які АТ «УкрСиббанк» отримало 21 травня 2015 року. 
Постановою заступника начальника Суворовського відділу ДВС м. Одеса 
від 29 червня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц, боржником у якому зазначена ОСОБА_1 , повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
20 березня 2017 року АТ «УкрСиббанк» направило виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц на примусове виконання до Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.
АТ «УкрСиббанк» зверталося до Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області із клопотаннями про надання інформації щодо місця знаходження виконавчого документа від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц, а саме: 20 червня 2018 року, яке було отримане відділом ДВС 25 червня 2018 року; 06 березня 2019 року, яке була отримане відділом ДВС 18 березня 2019 року. А  також до Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із клопотаннями від 29 жовтня 2019 року, яке було отримане відділом ДВС 10 листопада 2019 року, від 31 травня 2020 року, яке було отримане відділом ДВС 10 червня 2020 року.
10 лютого 2022 року АТ «УкрСиббанк» звернулося із заявою до Управління примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка була отримана 17 лютого 2022 року.
26 травня 2023 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з клопотання про надання інформації.
05 червня 2023 року Суворовський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), повідомив AT «УкрСиббанк», що згідно з перевіркою АСВП станом на 02 червня 2023 року встановлено, що до відділу на примусове виконання виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в загальному розмірі 17 513,55 дол. США та судового збору в сумі 578,32 грн з кожного, де боржником була зазначена ОСОБА_1 , не надходив.
У відділі ДВС перебував виконавчий від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в загальному розмірі 17 513,55 дол. США та судового збору в сумі 578,32 грн з кожного, щодо боржника ОСОБА_2 , який постановою заступника начальника відділу 19 червня 2017 року було повернуто стягувачу. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час видачі стягувачу виконавчих листів (далі - ЦПК України 2004 року), частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Згідно з частиною першою статті 370 ЦПК України 2004 року замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Крім того, однією з підстав видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Отже, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08 (провадження № 61-10540св22), на яку послався заявник в касаційній скарзі, зазначено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа, суди попередніх інстанцій виходили з того, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив; заявник не довів наявності поважних причин пропуску строку зазначеного процесуального строку; не надав належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження втрати виконавчого листа.
Однак з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права і зроблені з порушенням норм процесуального права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі 
№ 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
У постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, 
від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, на які заявник посилається у касаційній скарзі, зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц та першого пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 
№ 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 
№ 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 
2001 року у справі № 3-рп/2001).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Суди встановили, що виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц, виданий Суворовським районним судом м. Одеси щодо боржника ОСОБА_1 постановою державного виконавця від 29 червня 2016 року було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону 
Закон № 66XIV.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони (частина п`ята статті 23 Закону № 606-XIV).
Подібні положення містить і частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII, згідно з якою у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
На момент прийняття державним виконавцем 29 червня 2016 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон № 1304-VІІ, яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.
23 квітня 2021 року набрав чинності Закон № 1381-ІХ пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.
З урахуванням наведених положень законодавства, оскільки постановою державного виконавця від 29 червня 2016 року виконавчий документ стягувачу повернуто у зв`язку із встановленою законом забороною звернення стягнення на майно боржника, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду, відлік строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання має обраховуватись з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Вказане узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08, від 24 січня 2024 року у справі № 182/4087/13-ц, від 22 травня 2024 року у справі № 759/11219/13.
Отже, заява АТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа, подана у серпні 2023 року, є такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Крім того, вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа через його втрату, стягувач повинен надати належні докази такої втрати, а суд - перевірити, чи не виконане рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист, і чи не втратило це рішення чинність (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 6-66/2011).
Звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, АТ »УкрСиббанк» посилалося на те, що 20 березня 2017 року АТ «УкрСиббанк» повторно направило виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц на примусове виконання до Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.
05 червня 2023 року Суворовський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), повідомив AT »УкрСиббанк», що згідно з перевіркою АСВП станом на 02 червня 2023 року встановлено, що до відділу на примусове виконання виконавчий лист від 21 травня 2015 року № 523/2192/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в загальному розмірі 17 513,55 дол. США та судового збору в сумі 578,32 грн з кожного, де боржником була зазначена ОСОБА_1 , не надходив.
Залишаючи без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд зазначеного не врахував. Не звернув уваги на те, що відсутність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа суд першої інстанції мотивував лише тим, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив. Однак доводів заявника щодо втрати виконавчого листа належно не перевірив, не дослідив обставини, що стосуються наявності чи відсутності інформації в органі державної виконавчої служби щодо виконавчого документа, про видачу дубліката якого просить заявник, відповідних висновків не зробив, а отже, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк». 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 
Зважаючи на те, що суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суд апеляційної інстанції доводів АТ «УкрСиббанк» щодо втрати виконавчих документів не перевірив, ухвалена апеляційним судом постанова не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами касаційного перегляду постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. Розподіл судових витрат, у тому числі за перегляд справи судом касаційної інстанції, підлягає вирішенню тим судом, який ухвалить остаточне судове рішення. 
Керуючись статтями 400, 411, 409, 416 ЦПК України, ВерховнийСуд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково. 
Постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року скасувати, справу № 523/2192/14-ц направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	Д. Д. Луспеник  	 	
Судді:	І. Ю. Гулейков  	 	
 	Б. І. Гулько  	 	
 	Г. В. Коломієць  	 	
 	Р. А. Лідовець