ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                                          
 
03 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 521/27547/23
провадження № 61-10475св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа- Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси (після перейменування - Хаджибейський районний суд                           м. Одеси)від 03 грудня 2024 року в складі судді Тополевої Ю. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2025 року в складі колегії суддів Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Сегеди С. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 , третя               особа - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він з 07 липня 2007 року до 16 березня 2023 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю. 
 
Позивач зазначав, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, налаштовує їх проти нього. Він бажає брати активну участь у вихованні дітей, систематично зустрічатися, піклуватись про них, мати можливість спільного відпочинку. 
 
Рішенням Служби у справах дітей Одеської міської ради від 31 травня 2023 року                           № 1405/01- 20 визначено порядок участі батька у вихованні дітей. Однак відповідач не виконує зазначене рішення органу опіки та піклування, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до поліції та органу опіки та піклування. 
 
Відносно відповідача було складено адміністративний протокол за частиною п`ятою статті 184 КУпАП. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2023 року суд встановив, що відповідач вчинила зазначене адміністративне правопорушення, та відповідно до статті 22 КУпАП до неї застосовано усне зауваження. Під час судового засідання представник органу опіки та піклування зазначав, що під час розмови з дитиною ОСОБА_4 той повідомив, що бажає спілкуватися з батьком. 
 
Позивач звертав увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про надання позивачу дозволу на побачення з дітьми лише за їх згодою та з урахуванням їх стану здоров`я, а також за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дітей під час їх зустрічей, ґрунтується на показаннях дітей, наданих співробітникам територіального відділу Служби у справах дітей, які зроблені під тиском матері і бабусі.
 
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд:
- зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із дітьми; 
- заборонити відповідачу негативно висловлюватись у присутності дітей про батька та налаштовувати дітей проти нього; 
- визначити такі способи участі позивача у вихованні дітей, у виді особистого спілкування: щосуботи з 18:00 год до 18:00 год неділі з ночівлею за його місцем проживання; щовівторка та щочетверга з 18:30 год до 08:30 год наступного дня з ночівлею за його місцем проживання та в день народження дітей з 18:00 год до                     21:00 год; святкові дні, які є вихідними днями, діти проводять по черзі з одним із батьків, за попередньою домовленістю батьків; спільного відпочинку дітей з батьком під час літніх канікул: перша половина червня - 15 днів, друга половина липня - 15 днів, перша половина серпня - 15 днів, а також протягом другої половини осінніх, зимових та весняних шкільних канікул з 11:00 год першого дня вказаного періоду до 21:00 год останнього дня вказаного періоду, без присутності матері; необмеженого спілкування з дітьми особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосередньо фізичного спілкування між батьком та дітьми.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Малиновський районний суд м. Одеси (після перейменування - Хаджибейський районний суд м. Одеси) рішенням від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. 
 
Визначив способи участі ОСОБА_1 у вихованні неповнолітньої дочки                 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних зустрічей, враховуючи стан здоров`я молодшої дитини, розпорядок дня молодшої дитини, бажання старшої дитини, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дітей:
- щонеділі з 11:00 години до 21:00 години за згодою старшої дитини, щовівторка та щочетверга з 17:00 до 21:00 за згодою дітей;
- святкові дні за попередньою домовленістю батьків та за згодою дітей.
 
В іншій частині позову відмовив. 
 
Врахувавши якнайкращі інтереси дітей, а також те, що сторони не досягли згоди щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, суд дійшов висновку про наявність підстав для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення позивачу способу його участі у вихованні дочки та сина. При цьому суд врахував, що батько дітей не ухилявся та не ухиляється від спілкування з дітьми, бажає брати участь у їх вихованні.
 
Разом із цим, досліджуючи запропонований позивачем режим побачень з дітьми, суд дійшов висновку про те, що він частково не відповідає інтересам малолітнього сина, який має інвалідність підгрупа «А», у нього діагностовано цукровий діабет 1-го типу та він є інсулінозалежним. Тому, врахувавши зазначене, суд дійшов висновку про те, що графік побачень, запропонований позивачем, є неможливим з точки зору організації процесу догляду за дитиною зі встановленим діагнозом.
 
Суд вважав, що графік, встановлений органом опіки та піклування, затверджений висновком від 31 травня 2023 року № 1405/01-20, є прийнятним, враховуючи стан здоров`я малолітнього ОСОБА_4 та його особисті потреби, які обумовлюють постійне спостереження щодо рівня глюкози у крові дитини та його належного харчування. 
 
Одеський апеляційний суд постановою від 03 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси (після перейменування - Хаджибейський районний суд м. Одесивід 03 грудня 2024 року) - без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши про те, що такі висновки відповідають якнайкращим інтересам дітей.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
13 серпня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року (після перейменування -Хаджибейський районний суд м. Одеси) та постанову Одеського апеляційного суду               від 03 липня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне дослідження доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також суди не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах                                           від 12 листопада 2020 року у справі № 379/1055/18, від 03 березня 2021 року у справі № 201/11767/18, від 14 квітня 2021 року у справі № 263/13178/18, від 20 жовтня                  2021 року у справі № 363/3045/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 569/6164/19.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди порушили, закріплений у положеннях чинного законодавства України, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участі у їх вихованні. Визначений спосіб спілкування батька з дітьми та його участь у їх вихованні не відповідає інтересам як дітей, так і батька.
 
При цьому суд першої інстанції, всупереч нормам матеріального та процесуального права, наголошуючи на інтересах дітей, фактично порушив їх права, обмеживши їх у спілкуванні з батьком та позбавивши його можливості брати належну участь у їх вихованні. У свою чергу, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що рішення суду першої інстанції неможливо виконати, оскільки воно пов`язане з наявністю обов`язкової попередньої домовленості позивача з відповідачем, хоча саме вчинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми і послугувало причиною звернення до суду з відповідним позовом.
 
Звертає увагу на те, що відповідач не надала та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дітьми, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дітей, та такі дії позивача негативно впливають на їх психологічне та фізичне здоров`я.
 
Також суди не взяли до уваги твердження позивача щодо введення відповідачем суду  в оману, наголошуючи на тому, що на руці у дитини є пристрій безперервного моніторингу глюкози, за яким спостерігає тільки мати, та на кожну зустріч батька з сином вона готує їжу для дитини, а також у сумку холодильник вкладає певну дозу інсуліну з розрахунку наперед приготовленого харчування. Позивач зазначав, що дійсно на руці у сина є пристрій безперервного моніторингу глюкози, за яким і позивач, і відповідач цілодобово спостерігають у онлайн додатку xDrip+ на своїх мобільних телефонах, куди надходить інформація з телефона дитини. На кожну зустріч батька з сином відповідач дійсно готує їжу для дитини, проте позивач звертає увагу на те, що він також спроможній забезпечити сина бажаною їжею та розрахувати кількість інсуліну.
 
Також наголошує на тому, що суди неправильно з`ясували питання щодо стосунків батька з дочкою та визначили їх як негативні. Позивач вважає, що такі стосунки пов`язані із тим, що дитина проживає з матір`ю, у них склалися тісний психоемоційний зв`язок, у зв`язку з чим мати має сильний вплив на дитину шляхом висловлювань проти батька, що не дає батьку можливості будувати стосунки з дочкою.
 
Суди не встановили, що спілкування з батьком має негативний вплив на нормальний розвиток дітей, а також не встановили, що спілкування та проведення більше часу батька з дітьми буде негативно на них впливати.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою від 26 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Хаджибейського районного суду м. Одеси.
 
У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2025 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
 
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами 
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня                      2023 року розірвано (т. 1, а. с. 9, 13-15).
 
Під час шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_3 ,                        ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с. 10).
 
Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю. Батько дітей проживає окремо.
 
Встановлено та не заперечувалося сторонами, що після розірвання шлюбу відносини між батьками дітей не склалися, між ними не досягнуто згоди про порядок виховання дітей, участі батька у їх вихованні та спілкуванні.
 
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 травня 2023 року № 1405/01-20, керуючись  інтересами дітей, затверджено наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме:
- встановлено перебування дітей з батьком щонеділі з 11:00 год до 21:00 год, щовівторка та щочетверга з 17:00 год до 21:00 год за згодою дітей;
- святкові дні за попередньою домовленістю батьків та за згодою дітей;
- усі зустрічі повинні проводитись з урахуванням стану здоров`я дітей та за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дітей на час зустрічей;
- рекомендовано батькам всі питання щодо виховання дітей вирішувати мирним шляхом (т. 1, а. с. 16-18). 
 
Син ОСОБА_4 має інвалідність підгрупа «А», у нього діагностовано цукровий діабет першого типу, він є інсулінозалежним (глікемічний контроль з високим ризиком) (т. 1, а. с. 58-66).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
 
Відповідно до пунктів 1, 4 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
У справі, яка переглядається, предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дітьми, а тому Верховний Суд під час оцінки доводів касаційної скарги керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
 
Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
 
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
У статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
 
У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, у тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
 
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Європейський суд з прав людини» (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). 
 
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).
 
Отже, під час вирішення спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд зобов`язаний виходити, передусім, з найкращих інтересів дитини, визначення яких здійснюється на підставі оцінки обставин кожної справи.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Водночас, під час вирішення питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 461/138/18.
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19)).
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що між сторонами справи - батьками неповнолітньої ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 існує спір щодо участі батька у вихованні дітей, який був предметом розгляду Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради.
Висновком Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 травня 2023 року затверджено наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме:
- встановлено перебування дітей з батьком щонеділі з 11:00 год до 21:00 год, щовівторка та щочетверга з 17:00 год до 21:00 год за згодою дітей;
- святкові дні за попередньою домовленістю батьків та за згодою дітей;
- усі зустрічі повинні проводитись з урахуванням стану здоров`я дітей та за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дітей під час зустрічей;
- рекомендовано батькам всі питання щодо виховання дітей вирішувати мирним шляхом (т. 1, а. с. 16-18).
Частково задовольняючи позов у частині вимог щодо визначення способу батька участі у виховані дітей, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні з сином та дочкою, висновок органу опіки та піклування, проживання дітей разом з матір`ю, вік дітей, стан їх здоров`я, а також те, що сторони не досягли згоди щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, дійшов висновку про наявність підстав для усунення позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення йому способу участі у вихованні неповнолітньої дочки ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом встановлення систематичних зустрічей, з урахуванням стану здоров`я молодшої дитини, розпорядок дня молодшої дитини, бажання старшої дитини, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дітей:
- щонеділі з 11:00 год до 21:00 год за згодою старшої дитини, щовівторка та щочетверга з 17:00 год до 21:00 год за згодою дітей;
- святкові дні за попередньою домовленістю батьків та за згодою дітей.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів з огляду на таке.
Визначаючи спосіб спілкування сина з батьком, суди правильно врахували те, що малолітній син сторін має інвалідність підгрупи «А» та у нього діагностований цукровий діабет першого типу, він є інсулінозалежним. Крім того, суди врахували пояснення відповідача, відповідно до яких малолітній син повинен дотримуватися сурового режиму харчування, у силу свого віку, він не змозі самостійно робити собі ін`єкції інсуліну. Крім того, суди врахували, що матір дитини веде щоденник, де записує кожний прийом їжі, саму їжу та продукти, з яких вони приготовлені, веде розрахунок  кількості грамів спожитих вуглеводів, дозу швидкодіючого інсуліну, з урахуванням рівня цукру в крові дитини на момент прийому ним їжі. 
Також суди врахували пояснення відповідача, в яких вона зазначала, що кожного вечора перед сном необхідно зробити укол базального інсуліну, який підтримує стабільний рівень глюкози в організмі дитини під час голодування (протягом ночі та між прийомами їжі). На руці у дитини є пристрій безперервного моніторингу глюкози, за яким мати спостерігає, у тому числі і в ночі задля того, щоб в разі падіння цукру дати вуглеводи, а у разі підвищення - зробити ін`єкцію швидкодіючого інсуліну. На кожну зустріч батька з сином відповідач готує їжу для дитини, також у сумку холодильник вкладає певну дозу інсуліну з розрахунку наперед приготовленого харчування.
Позивач зазначеного не спростував.
З урахуванням наведеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що запропонований позивачем графік побачень дійсно є неможливим з точки зору організації процесу догляду за дитиною із встановленим діагнозом.
 
Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують та зводяться до не згоди з такими висновками судів.
 
Також колегія суддів погоджується із встановленим судом способом спілкування дочки із батьком.
Врахувавши вік дитини та її думку, яка під час розгляду органом опіки та піклування питання щодо участь батька у її вихованні надала пояснення, що не бажає спілкуватися з батьком, а також врахувавши те, що примушення дитини до спілкування з батьком є неможливим та суперечить інтересам дитини, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що такий спосіб участі батька у спілкуванні з дочкою як за її згодою, відповідає її найкращим інтересам.
 
Також суди дійшли правильного висновку про те, що для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дочки до батька.
Навіть мінімальний час проведений разом із дітьми буде позитивно впливати на стосунки батька та дітей в подальшому, а згодом позитивне спілкування може перерости у самостійне бажання дітей спілкуватись з батьком за графіком або без нього.
Колегія суддів вважає, що в рамках цієї справи головним є визначити спосіб спілкування батька з дітьми для того, що між ними, у випадку втрати, почали будуватися довірливі стосунки і в подальшому, обсяг часу спілкування батька та дітей може збільшуватись за бажанням дітей, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними та обґрунтованими.
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у цій справі важливе значення має інтереси саме дітей. Тому позиція батька щодо побачень з дітьми лише на його умовах не призведе до покращення стосунків між батьком та дітьми. Тому повне задоволення вимог ОСОБА_1 не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, враховуючи стан здоров`я сина та підлітковий вік дочки, яка сама вже може визначитися з ким проживати та як проводити дозвілля.
Водночас, колегія суддів при цьому враховує те, що участь батька у вихованні дітей має бути обов`язковою, тому спосіб участі батька у вихованні дітей, визначений судами першої та апеляційної інстанцій, відповідає розумному балансу участі батька у вихованні дітей та якнайкращим інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 .
 
Суди не встановили, що визначений спосіб участі батька у вихованні дітей  суперечитиме інтересам дітей. З таким висновком погоджується й Верховний Суд та зауважує, що батько не позбавлений права, за наявності правових підстав, звернутися до органів опіки та піклування або до суду з вимогами про зміну способу його участі у вихованні дітей.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Зважаючи на викладене у сукупності, Верховний Суд дійшов переконання, що суди розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 379/1055/18,                    від 03 березня 2021 року у справі № 201/11767/18, від 14 квітня 2021 року у справі                    № 263/13178/18, від 20 жовтня 2021 року у справі № 363/3045/18, від 09 лютого                            2022 року у справі № 569/6164/19, на які посилалася заявник у касаційній скарзі, оскільки ухвалені за різних фактичних обставин справ.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                     Є. В. Петров
 
                                                                                              А. І. Грушицький 
                                                                                              
І. В. Литвиненко